Allt har redan hänt.
Det var över innan det ens började.
Världen kan gå under i morgon, men det är väl ingen nyhet?
Man kanske inte kan ändra slutet, men man kan ändra vägen som leder dit.
Hallå!
Helvete!
Titta på mig
"Titta på mig"?
Okej...
Jag vet att det här är helt utflippat och att du är skiträdd...
...men ta det lugnt.
Du drömmer inte, du är varken berusad eller hög.
Det här...
Det händer på riktigt. Om du kan få ditt hjärta att sluta dunka...
...och dina tankar att drunkna i ett hav av förvirring...
...så ska jag förklara allt för dig.
Men du kanske ska ta ett par rejäla klunkar bourbon först.
- Vad i helvete...? - Det kommer att hjälpa.
Ja, jäklar...
Jag är inte riktigt säker på hur...
...jag ska förklara det här för det är helt jävla otroligt.
Så jag tänker helt enkelt... ta det från början.
Alex Jacobs?
- Är du advokat? - Rebecca Stillman från ARIST.
- Får jag komma in? - Vad fan är ARIST?
Advanced Research Institute for Science and Technology. Vi jobbar för NSA.
NSA? Jag är frikänd, så du får prata med min advokat...
Jag vill erbjuda dig ett jobb.
Det var en rejäl mapp. Inget dåligt sekretessavtal.
Du dyker upp vid min dörr och erbjuder jobb, men berättar inte vad det är?
Jag kan tyvärr inte avslöja något innan ni har skrivit under avtalet.
Det är bara en försiktighetsåtgärd, inga skyldigheter.
Som ett tecken på hur viktigt det är att ni överväger vårt erbjudande-
- vill jag erbjuda en liten sak för att få er uppmärksamhet.
- Vad är det? - Skriv under, så är den er.
- Får jag betalt för att skriva under? - Ni har inget att förlora.
- Okej, låt höra. - Ni ska dechiffrera ett meddelande.
- Okej, varför jag? - Ni är en av de bästa i er generation.
Vilket skitsnack! Jag är bra, men inte bäst.
Vi gillar ditt arbete, Alex. Särskilt imponerade är din Amber-algoritm.
Amber-algoritmen? Det var många som blev förbannade.
Den bröt mot lagar och äventyrade hundratals multinationella företag.
- Även företaget som du jobbade för. - Det var inte bara jag.
NSA tvingade oss att skapa bakdörrar för att skydda "nationens säkerhet".
Efter att informationen hade läckt ut vände de oss ryggen och vi fick skit.
- Tack för det, Onkel Sam! - Det är bara affärer.
Det är en konspiration. Jag skrev ju under sekretessavtalet.
Vad handlar det om för etiskt tvetydig plan den här gången?
För två månader sen upptäckte vi en amerikansk satellit som inte var vår.
Inuti hittade vi ett kodat meddelande som vi inte har lyckats dechiffrera.
- Vad menar du med inte vår? - Vi skickade aldrig ut den.
- Den är alltså inte amerikansk? - Jo, det är den.
Den är vår, men inte från denna tid.
Vi tror att den kommer från framtiden.
- Ursäkta... va? - Det stod var den kom ifrån.
Först var vi tveksamma, men efter en mängd olika tester kom vi fram till...
- ...att den har skickats bakåt i tiden. - Du skämtar med mig?
- Den innehöll avancerad utrustning... - Checken saknar täckning, eller hur?
Checken saknar inte täckning. Jag är ytterst allvarlig, Alex.
Du menar alltså att en satellit har skickats bakåt i tiden-
- och det finns ett kodat meddelande som ni vill att jag ska dechiffrera?
Vi vill ta med dig till ett skyddat labb där du får obegränsade resurser.
Menar du allvar? Ett skyddat labb?
I en privat anläggning. Vi kan söva ner dig och transportera...
- Som en säkerhetsåtgärd. - Nedsövd? Nej!
- Det här är en fantastisk möjlighet. - NSA har skickat hit er.
- Det är svårt att smälta. - Om ni vill dupera mig...
- ...får ni vara lite mer trovärdiga. - Ta fram din mobil.
- Varför? - Jag har fört över pengarna till dig.
Det var bara för att du skrev under sekretessavtalet.
Om du skriver under att du tänker jobba för oss...
Ingen vill anlita en kryptograf som sysslar med implementering.
Du frilansar för nystartade företag under alias och bor i föräldrahemmet.
Du har inte råd att tacka nej. Kolla din mobil!
- Du menar visst allvar? - Absolut.
Om du skriver på får du halva summan direkt, resten vid avslutat uppdrag.
Ja, jag skrev på. Det var ju löjligt mycket pengar.
Nästa dag hämtade de mig.
Din arm.
Skämtar du med mig?
Få inte för dig nåt nu.
- Hur är det med huvudet? - Som om jag blivit lobotomerad.
Det går över.
Är du redo att se labbet? Följ med.
Här har vi det!
Jag ska väl bara dechiffrera?
Här finns nog allt du behöver, annars är det bara att säga till.
- Är det den? - Ja, där i låg kodnyckeln.
Helt jävla otroligt!
Är den i vakuum? Har de använt kvantminne?
Ja, men vi lyckades bara få ut en massa brus.
- Har ni försökt med ordboksattacker? - Ingen framgång.
Vi tror att de saboterade krypterings- algoritmen. Där har vi ingången.
- De lämnade en bakdörr. - Något som du är expert på.
Oj, oj, oj! Det här kan nog ta en stund.
De skickade tillbaka den till just denna tidpunkt av en anledning.
De tror att vi kan lösa det. Vi la upp en del av meddelandet på en server.
- Det kan hjälpa dig att lösa koden. - Har du nån aning om vad det är?
Vi väntar alla med stor spänning.
Jag ser ingen kaffekanna här inne. Det måste åtgärdas.
Jag vill även ha en minikyl med öl. Jag skämtar inte.
Jag vill även ha en flaska whisky eller bourbon, inget under 20 års lagring.
Om du skaffar fram de grejorna...
...ska ni få nyckeln.
- God morgon. - Är det? Jag missade soluppgången.
Någon framgång? Vi vet att arbetet kan vara påfrestande-
- och miljön klaustrofobisk. Vi ger dig ledigt i helgen.
Du säger "vi" hela tiden. Vilka är "vi"?
Det har gått fem veckor, Alex. Du behöver komma ut och träffa folk.
- Behövs inte. - Du skulle må bra av det.
Mänsklig kontakt är viktig och du vägrar träffa vår psykolog.
- Ett samtal om dagen hjälper. - Jag behöver inte höra mig själv prata.
Jag törstar inte efter samspel och känner mig inte särskilt nödgad-
- att leka triviala lekar med er hjärnskrynklare.
Så låt mig ha lite egen tid, så jag kan få lite gjort här?
Ursäktar du mig? Jag vill gärna att er investering ska ge utdelning.
Jag tänker applicera en etta till den vertikala rörelsen och...
Vi gör diagonalen till noll.
Vi försöker med det.
Jäklar!
Hallå! Hallå!
Idioter.
- Det berättade du aldrig. - Vad?
Att jag inte är den första kryptografen här.
Det är väl mig man ringer när ingen annan klarar av jobbet.
Det där är blåkopior till nån sorts maskin, mer vet jag inte.
- Den är ofullständig. - Har du läst igenom allt?
En del.
Här är en sak till. Ett meddelande.
- Det är... - Navajo-språk.
Ni håller det lokalt i alla fall. Det är en varning.
Vi står inför ett tredje världskrig och maskinen är vårt främsta försvar.
Vi uppskattar dina tjänster. Ni ska få resten av pengarna.
- Du sövs ner och transporteras hem. - Va? Ingen champagne?
För att se till att du håller avtalet kommer du att hållas under övervakning.
Ingen orsak! Har ni nån aning om vad jag har uträttat här? Släpp mig...
Vad i helvete...?
Jag trodde först att det var en biverkning av bedövningsmedlet.
Eller att all stress lämnade min kropp.
Det tog tre fyra dagar innan jag fick behålla nåt i magen.
Sen började det.
- Alex Jacobs? - Ja?
Min kollega och jag vill ställa några frågor.
- Kommer ni från ARIST? - Får vi stiga in?
Visst.
Så... vad handlar det här om?
- Vi är här för att ställa några frågor. - Som typ en kundundersökning?
- Frågorna rör ditt senaste arbete. - Satelliten?
Jag kan inte prata om det. Jag har skrivit på ett avtal.
Vi är nyfikna på varför ni gick med på att dechiffrera koden.
- Vi är nyfikna. - Jag kan ändå inte prata om det.
Svaren på våra frågor överträder inte kontraktets parametrar.
- Så ni vill veta varför jag tog jobbet? - Ja.
- Ni betalade ju mig. - Gjorde ni det för pengar?
Nej, inte för pengarna. Jag gjorde det för årsförbrukningen av munskölj.
Ja, jag gjorde det för pengarna.
- Agerade ni inte utifrån altruism? - Altruism? Nej.
Jag försökte inte bota cancer. Jag avkodade ett meddelande.
- Var ert beslut rent själviskt? - Jag har haft migrän hela veckan.
- Ni får nog hjälpa mig lite här. - Är ni i behov av hjälp?
- Vad är det ni vill? - Vi är nyfikna.
- Herrejesus! - Ni dechiffrerade koden mot betalning.
Precis som ert tidigare arbete med bakdörrar i säkerhetsprogram.
- Bryr ni er inte om följderna? - Följderna? Det är ett jobb bara.
- Gör inte jag det, gör nån annan det. - Varför blev ni tillfrågad?
- Varför...
Vet ni vad? Skulle jag kunna få se nåt slags legitimation?
- Legitimation? - Ja, jag vill gärna se det.
Känner ni ansvar för den skada vapnet kommer att orsaka?
- Skulle ett ID-kort lugna er? - Vapnet som byggs utifrån ritningarna.
- Gör det er mer samarbetsvillig? - Vad pratar ni om?
- Ritningarna som ni dechiffrerade. - Är det något som ni förlitar er på?
- Visste ni inte? - Nej, det gjorde jag inte.
- Jag visste inte det. - Hur känns det nu när ni vet?
Känner ni någon ånger?
Det var ett jobb, okej? Jag behövde pengarna, så jag tog det.
Det var inget överlagt, det fanns inga bakomliggande motiv.
Så vad jag än...
...dechiffrerade, så var det inget jag gjorde och därför bär jag inget ansvar.
- Skrämmer det er? - Litar ni på oss?
- Har ni funderat på er egen död? - Har ni tänkt på de som kommer att dö?
Ni måste gå nu.
Vi är tacksamma för att ni tog er tid och svarade på våra frågor.
Det betyder mycket för oss.
Vad i...?
Vad gör du med? Du saknar behörighet att föra över meddelande till usb.
- Det tillhör USA:s regering. - Har ni hackat min dator?
- Du kände till övervakningen. - Kollar ni mig nu?
Du är skyldig att följa avtalet. Låt inte det här hända igen.
Ni skickade... folk hit.
Jag hoppas att du gillade gårdagens föreställning när jag runkade!
Skämtar du med mig?
- Alex? - Ja.
- Alex? - Här inne!
Vänta här.
Hej.
Jag vet att det här ser lite...
Jag fastnade... jag fastnade... jag fastnade på en av ekvationerna.
Jag tänkte att det kan ha att göra med kvantskum.
På grund av alla små maskhål eller så är det en holografisk princip.
Vi kan leva i en tvådimensionell värld. Det förklarar storleksskillnaden.
- Alex... - Vänta lite!
Jag insåg att jag blev vilseledd.
Jag fokuserade bara på vad jag såg, inte när jag såg det.
- Vad är allt det här? - Svaret.
- På vad? - Dem.
Om de kan resa hit genom tid och rum kan de även kontrollera tid och rum.
Det innebär att de kan existera i samma rum som oss, men i en annan tid.
De kan befinna sig i detta rum, fast inte just nu.
De kan vara 6 timmar in i framtiden eller 12 timmar i det förflutna.
De kan befinna sig i en tid där ingen kan se dem-
- men i ett rum där de kan bevaka oss. Här är nåt som jag inte först förstod.
De tittar på oss genom tidsfönster.
De observerar oss, studerar oss och de är för helvete överallt!
- Du måste sluta med det här. - Nej, det är inte jag som måste sluta.
Ni måste sluta. Ni måste sluta att bygga den där maskinen!
Den kommer inte från oss eller från framtiden. Den kommer från dem!
De la dit ritningarna och meddelandet i satelliten-
- för att starta nästa krig, inte för att förhindra det. Det är deras plan!
Vi har dina sjukjournaler.
Vi känner till tumören.
- Betalar ARIST ut skadestånd? - Vi är hemskt ledsna, Alex.
Ni satte mig i ett rum med en satellit som avger gud vet vad för strålning.
Det är det som är grejen! Det är grejen!
Låt mig se dem, låt mig se dem när de tittar på mig.
- Du hallucinerar. - Det är vad de vill att ni ska tro.
- Det här förändrar inget! - Jo! Ni får inte bygga maskinen!
Det handlar inte om maskinen. Du är sjuk!
Nej!
Jag är ledsen. Du har ingen familj, men har du vänner som du vill...
Vi kan hjälpa dig om det är nån du vill träffa eller nånstans du vill åka.
- Men du måste sluta med det här. - Jag är inte döende!
Förnekelse är för jävligt.
Men de lyssnade inte på mig och jag var säker på att nåt skulle hända.
En del av mig trodde nog att jag höll på att bli tokig.
Men sen kom jag ihåg att jag inte var den enda kryptografen de anlitade.
Hej!
Beth Carter?
Jag heter Alex Jacobs och jobbar som kryptograf.
- Vad gör du här? - Jag anlitades av ett företag.
- ARIST. - Jag mår inte så bra...
Får jag bara prata med dig en stund?
Det är viktigt!
Hör på mig! Jag jobbade med samma meddelande som du.
Du behöver inte oroa dig. Jag jobbar inte för ARIST.
Jag gick till biblioteket och hittade din adress. De vet inte att jag är här.
Jag bodde i samma rum som du.
Jag såg... Ditt namn var inristat på sängen.
Meddelandet är inte...
Det är inte vad det ser ut att vara.
Det kommer inte från oss! Jag försökte berätta det för dem.
De vägrar lyssna.
Jag ser saker som jag inte kan förklara. Men ingen tror mig för...
...jag är döende.
Jag är döende.
- Jag fick sex månader. - Jag har två kvar.
Jag fattar det fortfarande inte.
Det är svårt att förstå att jag om fyra veckor inte ens kan gå längre.
Om sex veckor kommer jag inte att kunna prata.
Och om åtta veckor är jag förvandlad till aska.
Var det nåt fel på min kryptering?
- Är det därför de anlitade dig? - Nej, nej.
Så vitt jag vet ville de bara att jag skulle bestyrka det.
- Du vet väl att det är ett vapen? - Självklart.
En varning från framtiden dyker inte upp som en ritning över en mikro.
Den är... inte från framtiden.
Ursäkta, jag erbjöd dig inget att dricka. Kaffe?
Jag tar gärna nåt starkare om jag får.
Jag glömde att jag hade den.
- Ska inte du ha? - Jag dricker inte.
Jag har funderat på att sluta men... skit samma.
Du är den första jag pratar med på över en månad.
Förutom läkarna.
Och Cipherman, men han är...
Kontaktar ARIST dig fortfarande?
Jag är rätt säker på att han jobbar för dem.
Det måste han göra, annars skulle han inte kunna...
Förlåt, men vem är Cipherman?
Skärmen blev svart och så plötsligt började han kommunicera med mig.
Det var för en månad sen och vi har pratats vid varenda dag.
- Gav han dig problem att lösa? - Jag fick nåt annat att tänka på.
- Vad pratade ni mer om? - Mest kvantfysik.
- Ibland utmanade han mina kunskaper. - Testade han dig?
Det var nog mer för diskussionens skull.
Jag tog bilder på skärmen för att bevisa för mig själv att var verkligt.
Efter diagnosen är det svårt att veta.
Jag är fortfarande osäker på om du är verklig.
- Jag måste lägga mig ner. - Kom, jag hjälper dig.
Tack.
Vill du ha... lite Valium?
Nej, de hjälper inte längre.
Jag finns på riktigt.
- Nej, det gör du inte. - Jo, jag är här. Jag är verklig.
Jag skrev aldrig in mitt namn med binärkod...
God kväll
- Har du hunnit titta på mitt problem? - Jag har inte lyckats lösa det än.
Synd. Du brukar ju vara så snabb. Hur mår du idag?
Han frågar hur jag mår idag? "Illamående."
Du är inte Beth.
Herregud!
Hej! Mår du bättre idag?
Bra. Jag har en fråga. Jag tittade mig omkring. Har du fler...
Har du fler såna här problem som han har gett dig.
- Vad har du gjort? - Det är ett meddelande.
Det finns luckor och delar som saknas, men det är ett meddelande.
Har du satt ihop dem förut?
Det är bitar av ett pussel.
Man dechiffrerar dem, löser dem och sätter ihop dem.
- Jag tror han försöker säga dig nåt. - Har du...?
Vad? Ja, han kontaktade mig igår kväll.
- Har du pratat med honom? - Ja, han förstod att det inte var du.
- Nej, du får inte prata med honom. - Han förstod att jag inte var du.
Det här är mitt. Det är min dator, mina anteckningar, mitt hus...
- Jag tror inte han jobbar för ARIST. - Du kan inte vara här.
Vet du vad skillnaden mellan oss är?
Jag bryr mig inte ett skit.
NSA tvingade företaget jag jobbade för att skriva bakdörrar i våra algoritmer.
Jag tvekade inte en sekund. Jag tänkte bara på pengarna.
Men du? Nej, inte du. Jag har läst ditt CV.
Du jobbade för Everleaf. De bad NSA att dra åt helvete-
- istället för att äventyra sina kunders integritet. De sa nej.
Du bryr dig faktiskt. Hjälp mig att stoppa det här.
Kom hit.
4 juni. Det var då jag tackade ja till jobbet.
Efter det insjuknade jag. Jag började hallucinera.
Jag försökte hitta rationella, förnuftiga förklaringar.
Men inga av dem övertygade mig, så jag började tänka på meddelandet.
Om nyckeln och kvantminne.
Polariserade fotoner som förde med sig meddelanden från framtiden.
Fotoner är bara ljuspaket och ljuset färdas genom universum.
Tänk om någon eller något skickade ut meddelanden ner i avgrunden?
Genom rymden, genom tiden?
Vi behöver bara leta efter dem.
Jag började fånga upp fotoner och dechiffrera koder.
Jag blev helt besatt.
Jag trodde att de döda talade till mig.
Att de kallade på mig från himlen.
Och bland alla dessa röster hörde jag min egen.
Jag pratade bara med mig själv.
Ingen av oss borde ha tackat ja till jobbet. Det har förstört vår hälsa.
Vi är inte samma personer som vi var innan.
Du ser dem, eller hur?
Allt du tror att du ser är bara döden.
Ser du personen utanför fönstret?
Om jag hallucinerar, hur kan vi då båda hallucinera samma sak?
Det här är på riktigt. Det händer!
De la meddelandet i satelliten och den där maskinen.
Det här kommer att få dominobrickorna att falla. Vi måste göra nåt!
Jag vill bara dö i fred.
Kan du vara snäll och gå?
Vi varnade dig.
- Varför kontaktade du Beth Carter? - Menar du allvar?
- Jag bad ju dig att glömma det här. - Tänker ni döda mig?
Det handlar om rikets säkerhet. Vi kan snart inte skydda dig.
Gör mig då en tjänst. Ta en pistol och skjut rakt igenom tumörjäveln!
Du är inte ensam.
Ditt liv är förstört, men om du har nåt ouppklarat kan vi hjälpa dig.
- Hur blir det med Beth? - Det är inte din angelägenhet.
- Lämna henne ifred. - Hjälpte ni henne också?
Du får inte besöka Beth igen.
Det är sista gången jag kommer hit. Förstår du det?
Vad händer annars?
Du var inte den ende som smittades i labbet.
Tid är den enda vi har. Använd din på bästa sätt.
Vad i helvete?
Jag trodde att jag...
...inte var här längre.
Jag trodde att jag hade blivit bortförd.
Jag befann mig i en glastank nånstans.
Som myror i en myrkoloni som arbetade och strävade.
Bortglömda av forskarna som vakar över oss.
Hej, Alex.
- Jag vet vem du är. - Nej, det gör du inte.
Rebecca.
Fel.
Vem är du?
Du känner inte mig. Jag känner dig.
Är du en av "dem"?
Vilka är de?
ARIST?
Nej.
Hon är snart där.
- Är det här på riktigt? - Det hoppas jag verkligen inte.
- Du är full. - De tog allt.
Vilka?
Den där jävla subban och hennes vakthundar på ARIST.
- Är du okej? - Ja. Nej, jag är döende för helvete!
- Han var här precis. - En av dem?
Nej, inte en av dem. De jävlarna är överallt.
- Jag pratar om din grabb, Cipherman. - Kontaktade han dig?
Han sa åt mig att åka hit. Han gav mig din adress.
Du har nog rätt. Han försöker hitta ett sätt att stänga av maskinen.
Han skickade mig ritningarna.
Det måste vara nån som jobbar där för att ha tillgång till det här.
Begriper du nåt av det här?
Ett stålrör, en värmesköld, en vakuumkammare...
- Det styrs av ett isolerat nätverk. - De... leker med vår existens.
Fick han dig att räkna ut algoritmerna?
Vilket betyder att han riktar in sig på datorn och att maskinen redan är byggd.
Jag får det inte att gå ihop.
Hur är det ens möjligt? Nåt sånt här skulle ta flera år, eller hur?
Jag antar det, annars skulle han bara ändra ritningarna-
-och låta dem bygga en attrapp.
Det är vi som har gjort det här.
Vi visste ju inget.
Vi visste. Vi ville bara inte erkänna det.
Har du upplevt tidseffekterna?
De blir värre.
Jag vill inte att det jag såg blir verklighet.
Vi började bygga upp ett virus som var riktat mot maskinen-
-med Ciphermans hjälp.
Vi var bara tre personer som gjorde vad vi kunde.
Vi försökte bara ställa allt vi gjort tillrätta.
Sen kom det ett ögonblick när jag bara tänkte för mig själv "helvete"!
Vi är bara två personer som håller på att dö.
Som håller på att bli tokiga och gömmer oss bakom varandra.
Vi kände oss isolerade från omvärlden.
Det höll inte så länge.
Lås dörren!
- Bra, ni fick tag i dem. - Vad gör du här?
- ARIST är mig på spåren. - Är du...
Nej, men jag vet vem han är. Jag har försökt stoppa det från insidan.
Vi kan inte lita på nån. Det här är en av grundarna av ARIST.
- Här. - "Miles Driskoll. Cipherman".
Det är hans adress. Jag lät honom arbeta med er för att få fram virus...
- ...som kan sätta maskinen ur funktion. - Du ser vad vi ser nu.
ARIST förnekar allt. De tror att vi hallucinerar och skyller på tumörerna.
- Men om fler ser samma sak... - Vi har inga bevis!
Militären finansierar hela projektet och kommer aldrig att släppa vapnet.
Ett enda meddelande var vad som behövdes för att de skulle bygga det.
- Vet de ens vad den gör? - De tror det.
Men det som står på förpackningen är inte vad den är till för.
Vi har inte tid med det här. Packa allt ni kan och ge er iväg härifrån. Skynda!
- Det var du som etsade in Beths namn. - Du upptäckte det lite för sent.
Skynda er!
De är här. Fort.
Sök upp Driskoll. Inga mobiler och bara kontanter. Lämna inga spår efter er.
Ni måste skynda er. Tidseffekterna kommer bara att bli värre.
Vad innebär det?
För varje minut blir de allt starkare.
De börjar interagera och deras existens utvecklas till mer än bara observation.
- Stick nu. - Och du?
Jag försöker att vinna er lite tid. Skynda er. Stick!
Vad tror du att de kommer att göra med henne?
Han verkar inte gilla folk nåt vidare.
Ja, det är öppet!
- Hej. - Beth! Vad roligt att se dig.
Det har verkligen varit trevligt att prata med dig. Även mr Jacobs. Kom in!
Ursäkta röran.
Man vet aldrig när man får användning av nåt.
Jag är en av de ursprungliga forskarna.
En av ARIST:s grundare.
Den senaste upptäckten var faktiskt inte vårt första möte...
...med våra märkliga vänner.
Vi hittade en annan satellit för många, många månar sedan.
Vi tror att den snurrade i en bana runt jorden i hundratals år-
-innan vi kunde hämta ner den.
- Det var ungefär 50 år sedan. - Finns det ännu en satellit?
Ja. Den snurrade runt vår lilla jord tills vår teknik var avancerad nog-
- att kunna hämta ner den och avslöja dess hemligheter.
- De väntade på oss. - Ja, på sätt och vis.
Kom in. Varsågoda.
Om det har hänt förut, så kan vi väl förhindra det här?
Inte direkt. Det liknar situationen vi hade då, men ändå inte riktigt.
Vi hämtade ner satelliten och hittade ett krypterat meddelande-
-tillsammans med ritningar.
Men syftet var något annat. Jag tror att de försökte fästa sig...
...vid vår dimension.
Och kasta ankar, så att säga.
- Vår dimension? Menar du... - Ja, ja!
Ja, inter-dimensionella varelser! Det är vad jag tror att de är!
Underbart, eller hur? Men jag tror inte att ARIST delar min entusiasm.
När jag försökte berätta för dem blev jag vanhedrad, inlåst-
- och utslängd från forskarvärlden. De påstod att jag var paranoid.
Men inget mot vad ni har fått utstå. Även jag fick en tumör, en liten.
Den är inte elakartad, men den gjorde mig mottaglig för att kunna se dem.
Men de existerar ju inte på samma nivå av linjär tidsuppfattning som vi-
- så det var svårt att försöka komma på ett sätt att göra detta begripligt-
- vilket jag antar att ni kan relatera till.
För att inte tala om psykiatriska institutioner på 70-talet.
Varsågoda och sitt.
Om de existerar på en annan nivå så innebär det-
- att deras verklighetsuppfattning är en annan.
Jag är ganska säker på att de inte kan uppfatta saker som vi gör.
Vi är så väldigt primitiva och de är verkligen långt utvecklade.
- Vilken dimension de än kommer ifrån... - Så upplevs inte tiden linjärt.
Jag tror att de upplever tiden som ett enda ögonblick.
Så om första maskinen var ett slags tjuder...
...vad gör då den nya maskinen?
Jag tror att den nya maskinen, i brist på ett bättre ord-
-ger dem tillträde till vår dimension.
Föreställ er att de tittar på en videokassett-
- och vi är rollfigurerna som kan röra oss från början till slutet.
Och vi kan bara uppleva saker på det viset.
Första maskinen var en fjärrkontroll som de spolade fram och tillbaka med-
-för att titta på hela filmen.
Men de kunde inte påverka oss, ändra oss eller interagera med oss.
Men med den nya maskinen har de möjlighet-
-att sträcka sig rakt igenom tv-rutan.
Ju närmare aktiveringen vi kommer, desto större effekter känner vi.
De blir mer närvarande. Maskinens effekter skapar vågrörelser.
Tiden blöder bakåt, det blir översvämning av effekter.
Det flyter ut till framtiden och det förflutna.
Ju närmare denna stund vi kommer desto starkare blir effekterna.
Rebecca försökte varna oss.
Ja, saker och ting är verkligen märkliga hos ARIST.
Allt i dess omedelbara närhet påverkas dramatiskt.
Folk rör sig i slowmotion och samtalen överlappar varandra.
Det är galet! Helt utflippat!
Vi vet ingenting. Ingenting.
Vi kan försöka förklara deras existens, men vi förstår inte ens vår egen.
Min teoretiska beskrivning av deras existens är just det-en teori!
Så vi kan börja förstå, men det är antagligen inte ens nära sanningen.
Ett bra exempel: Hur upplever ni dem när ni ser dem?
- Som män, eller hur? - Ja.
Långa, bleka utan anletsdrag.
Ni ser dem som robotliknande varelser, er hjärna är inte kapabel till annat.
Men det är antagligen inte alls hur de ser ut.
Hur ska vi kunna veta hur de ser ut? Vi känner inte till andra dimensioner.
En sak är säker, de liknar inte män. Ni skulle se de jag har i trädgården.
- Är en av dem i trädgården? - O, ja!
Han har varit där i 30 år och har inte rört sig ur fläcken.
I början såg jag honom som antropomorfistisk.
Men ju längre tid som gick, desto mer var min hjärna tvungen att anpassa sig.
Och desto mer förändrades han. Han är en lojal vän.
Den mest lojale vän jag nånsin haft.
Jag ser inget.
Jaså? Det var ytterst intressant.
- Hur ser den ut? - Den är obeskrivlig.
Riktigt skräckinjagande, faktiskt.
Allt med dem är så fascinerande, så mystiskt.
- Ta till exempel krypteringarna. - Vad menar du?
Din kryptering såg annorlunda ut mot Beths.
Och hennes skilde sig från min. Hur gick det till?
De känner ju inte till vår verklighet! Hur kan de kryptera något åt oss?
De placerade ut något som såg annorlunda ut för oss alla tre.
Ändå kom vi alla fram till samma slutsats.
Det går ju inte att förklara!
Det är därför som ARIST anlitade flera olika kryptografer.
Jag tror inte att det var strålning som gjorde att vi ser våra vänner.
De är fysiska bieffekter av att vår verklighetsuppfattning har ändrats.
Precis som ett svårt pussel kan orsaka huvudvärk.
Det här pusslet orsakade tumörer. Helt otroligt!
Det är alltså kört för oss.
Jag antar att man kan uttrycka det så.
Men det finns fortfarande tid att förhindra det.
Nej, jag tror inte att det finns nåt vi kan göra.
Har du skapat ett virus som inte har en jävla chans?
Nej, nej! Viruset kommer att fungera.
Men vi har inte tillräckligt med tid för att slutföra det.
De här efterverkningarna kommer antagligen från nåt som redan har hänt.
Aktiveringen av maskinen kan redan ha hänt någon gång i framtiden.
Vi kan inte... Det måste vara nåt vi kan göra.
Effekterna kanske inte kommer från maskinens aktivering.
- De kanske kommer från detonationen. - Men herregud, går den att stoppa?
- Detonation? - Det kanske finns ett annat sätt.
Nedmontera den. Ta en slägga och krossa den i bitar!
Underbart! Vad bra att vi ägnade all tid åt att skapa viruset.
Problemet är att ARIST kommer att bygga upp den igen.
Ni måste ta er till servern och radera blåkopiorna.
- Vi vet inte ens var byggnaden finns. - Nu gör ni det.
Jag var ju med och grundade ARIST och känner väl till byggnaden.
Ni borde kunna ta er in genom den östra flygelns tunnel här.
Det finns en lucka ett par kilometer härifrån som leder direkt till labbet.
Jäklar, vi måste sticka!
Hej...
...gamle vän.
Vi borde inte ha lämnat honom där.
Det fanns inget vi kunde göra.
Luckan finns ett par kilometer från den här grusvägen.
Om vi sticker tidigt i morgon bitti borde vi vara framme till kvällen.
Lugn.
- Ta det lugnt. - Var är jag?
Vad ser du?
Jag vet inte.
- Är jag död? - Inte som du känner det.
- Fruktar du döden? - Nej!
Fruktar du att leva?
- Vad är du? - Inget som du kan förstå.
- Vad fan vill du? - Vi är nyfikna på er sort.
- Och er upplevelse av tiden. - Är det vad det här handlar om?
- Det är något märkvärdigt för oss. - Allt det här...
Vi vill väldigt gärna förstå.
Linjär tidsuppfattning verkar så opraktisk.
Inlärning är en långsam process och varje generation börjar om på noll.
En mödosam process av tomma löften.
Den förvisar människor till okunskapens plågor. För alltid ett barn i mörker.
Så märkligt att naturen kan straffa en varelse så illvilligt.
Ni är dömda att lära er om smärta för all evighet.
Så plågsamt det måste vara att äga självinsikt och samvete-
- och ändå vara fången i en lägre dimension.
Vad fan vill ni mig? Varför valde ni mig?
Valde? Varför valde du att dechiffrera meddelandet?
Du har frågat mig det en gång förut.
Du kom till mitt hus.
Vi förstår inte beslut. Vi existerar endast i ett enda ögonblick.
Ett enda ögonblick och vi förstår allt som behöver förstås i vår värld.
Därför är orsakssammanhang, sannolikhet och konsekvens obegripliga för oss.
Det existerar alltså inte i er tid.
Om människans tidsuppfattning liknade vår, skulle han då fortsätta finnas?
- Skulle han fortsätta finnas? - Helvete!
- Ta det lugnt. Ta det lugnt. - Helvete!
Ta det lugnt. Om tidens sprickor skulle fyllas-
- och människan inte kunde gömma sig någonstans, vad skulle då hända?
Jag vet inte. Jag förstår inte ens vad du menar.
Vad händer när människan inte behöver vänta längre?
- Vi blir som er. - Skulle du vilja det?
Jag kan inte existera här.
Det gör mig sjuk. Du tar död på mig!
Men endast en sak kan människan vara säker på. Döden.
Ändå gömmer man sig från det oundvikliga och distanserar sig.
Men ju mer tid människan får, desto mer tid berövas man.
Att förlänga sin existens leder till okänt lidande.
Tiden bestämmer människans alla förutsättningar.
Ironiskt nog är det både en gåva och en tjuv.
Hur är er värld?
Det kan du inte förstå.
Om du kan överbrygga klyftan mellan dimensionerna för att kommunicera...
...så kan du väl för fan försöka?
Ni vet saker om oss och vårt universum. Berätta för mig!
Om du söker svar för att ändra din uppfattning av verkligheten-
- så är väl din värld en projektion snarare än en uppfattning?
Vilka är de faktiska förhållandena?
Ser du världen som du föreställer dig den-
- eller observerar du bara det som redan finns?
Om verkligheten är en projektion, vad händer då när medvetandet är borta?
Trots en evighet av reflexion kan inte människan förstå skillnaden-
-mellan verklighet och illusion.
För varje människa som föds kommer en ny verklighet.
Kanske är det därför som människan alltid är på kant med tillvaron.
Så motsägande.
- Så splittrad. - Sluta, sluta, sluta, sluta!
Är jag den ende som genomgår detta?
Skulle det kännas bättre om ni var fler?
- Du vill inte vara ensam. - Jag vill inte lida!
- Du har ont. - Ja, jag har ont!
Och nu måste jag sitta här tills jag dör!
Tänk om du kunde återvända till en tid som redan varit, före tumören.
- Skulle jag resa bakåt i tiden? - Ja.
Med kunskapen du nu har.
Hur skulle det förändra ditt beteende?
Vad skulle du göra annorlunda, om ens något?
Jag skulle be ARIST att dra åt helvete.
- Skulle du ta andra beslut? - Jag skulle stoppa det här och dig.
- Ta bort oss från ekvationen. - Det går inte.
- Du skulle inte kunna se oss. - Det gör inget.
Jag skulle veta att ni var där och övervakade allt.
Det skulle förändra din verklighets- uppfattning och därmed ditt beteende.
Varför skulle du bete dig annorlunda om du inte kunde förändra situationen?
- Jag bara skulle det. - Detta tycker vi är märkvärdigt.
Vi väljer inte.
Vi bestämmer inte vad som ska hända. Jag valde inte att komma hit.
Jag valde inte att bli sjuk!
Saker och ting bara händer. Vi ser inte på världen och...
...målar upp den som vi vill.
I så fall tror du dig inte äga någon kontroll över din existens.
Du tror att dina tankar inte har några konsekvenser.
Om du skulle återvänta till en tid med den kunskap du nu har-
- vad skulle det ha för betydelse? Vad skulle vår existens ha för betydelse?
Vad skulle våra observationer ha för betydelse?
Om tiden skulle återställas och du återvände-
-vad skulle det göra för skillnad?
Det var det.
Det var allt.
Jag vet inte om allt det här bara var ett test eller...
Men jag vet att det inte går att förändra.
Men världen kan ju gå under i morgon.
Det vet vi ju redan.
Allt har redan hänt.
Satelliten har upptäckts, koden har knäckts.
Meddelandet har dechiffrerats.
Det var över innan det hade börjat.
Man kanske inte kan ändra på slutet.
Men man kan förändra vägen fram dit.
En sak till. Varna henne, ljug för henne.
Bespara henne sanningen, så hon kan få leva fridfullt.
Och glöm sen.
Glöm det här meddelandet. Glöm vad som kommer att hända.
Glöm det som redan har hänt. Bara...
Bara glöm allt.
Och lev.
Översättning: Mika Wainonen www.ordiovision.com