Jo ennen auringonnousua Antonia tiesi että hänen päivänsä olivat luetut.
Hän tiesi myös, että hänen viimeinen päivänsä oli tullut.
Hän ei tuntenut oloaan huonoksi, mutta päin vastoin kuin useimmat-
hän tiesi, koska riittää.
Hän kutsuisi luokseen rakkaimpansa.
Sitten hän sulkisi silmänsä ja kuolisi.
Talollinen Bas tekisi arkun.
Venäläinen Olga pukisi ruumiin hyvin hienotunteisesti.
Siinä ei olisi mitään hävettävää.
Tyttärentyttärentytär istuisi sängyn laidalla-
sillä tämä halusi tietää tarkalleen kuinka kuolema-
hakisi luokseen rakkaan isomummon.
No niin.
On aika kuolla.
Hän nousi sängystään aloittaakseen viimeisen päivänsä.
Tämäkö se on?
Niin. Tämä.
Eipä ole kummoinen paikka.
Ei ollut minustakaan, kun lähdin täältä 20 vuotta sitten.
Tämä ei ole muuttunut.
Täällä ei ole kovin kaunista, mutta ainakin rauhallista.
Täälläkö olet syntynyt?
Pian sodan jälkeen Antonia palasi kotiin hautaamaan äitiään.
Mutta äiti olikin vielä elossa.
Halpamainen lurjus! Hävytön varas!
Kyllä minä tiedän!
Luuletko että olen sokea?
Etten muka näe että viet niitä kujalle kirkon taakse.
On jo sekaisin. Mutta hankala kuten aina.
Tekopyhä roisto! Paskiainen!
Hän on oikeassa. Isä oli sika.
Ollut kuolleena 30 vuotta.
Äiti, minä tulin kotiin.
Tulin niin pian kuin pääsin.
Tässä on tyttäreni Danielle.
Häivy silmistäni! Saatanan sikiö!
Kiero ja häikäilemätön! Juoppo! Kirottu huoripukki!
Paha! Paha ja pirullinen olit!
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen.
Antonia?
Olga.
Antonia...
Niin, äiti?
Liian myöhään kuten yleensä.
Kuten isäsi. Aamen.
Lepää rauhassa, äiti.
Vaikka tuskin niin käy.
Tuo on seppä Chiel. Juoksin täällä aika usein.
Hei, Chieltje!
Onpa hänestä tullut vanha.
Tuossa asuu Koukkusormi. Olimme hyviä ystäviä.
Miten mahtoi selvitä sodasta.
Tuo on Hullu Madonna. Täysikuu saa hänet ulvomaan.
Silloin Protestantti raivostuu.
Hän on Madonnan alapuolella monessakin mielessä.
Tuossa on venäläisen Olgan kahvila.
Hän on myös lapsenpäästäjä ja ruumiiden pukija.
Tuohon kaikki miehet kusevat lauantai-iltaisin.
Sitten täällä haisee niin että naulat vääntyvät.
Ja nunnat... Eivät näy vielä kuolleen lopullisesti.
Tuo on tietysti pelkkää pötyä, mutta kuuluu asiaan.
Katsohan... Musta lammas on palannut.
Kuten huomaat. Oletko nykyään sekä juoppo että sokea?
Yhtä kipakka ja ruma kuin ennenkin-
mutta olet saanut muodokkaan tyttären.
Katso poikiani, täysiverisiä oriita molemmat. Valmiina aviosäätyyn.
Valmiina siittämään. Siinä onkin tytöllesi.
Olga? Yksi genever, kiitos.
Minulla on tarjota tytärkin.
Tosin heikkomielinen, mutta vahva kuin tiine emakko.
Kapiokirstu on ollut täynnä jo pitkään.
Deedee! Tulehan tänne!
Kuuroko olet, penikka? Tule sisälle!
Tule jo, että saavat katsoa sinua. Tule nyt...
Jykevää tekoa. Katsokaa!
Haluaako joku?
Hei! Minnekäs te menette?
Juo oluesi ja tuki saastainen turpasi.
Niin Antonia ja Danielle palasivat Antonian esi-isien maille.
He asettuivat ruusunpunaiseen taloon.
He elivät omaa elämäänsä ja kyläläiset hyväksyivät sen-
niin kuin hyväksytään katovuosi, rujo lapsi-
ja Jumalan itsestään selvä vaikkakin epätodennäköinen läsnäolo.
Yksi mies oli iloinen Antonian paluusta.
Koska Koukkusormi ei käynyt koskaan ulkona-
Antonia lähti hänen luokseen tyttärensä kanssa.
Muistatko miten vaeltelimme metsässä ennen?
Se metsä sai nähdä yhtä ja toista.
Miten vaimosi jaksaa? - Hyvin.
Vauhtia, senkin tollo!
Tule takaisin! Kiittämätön koira!
Surkea sika! Tule takaisin!
Huulen ajatuksenjuoksu oli tosin hitaampaa kuin muilla-
mutta Antonian hän valitsi nopeasti.
Tilallinen Bas oli asunut kylässä vasta 20 vuotta-
mikä vaikeutti suhteita muihin viljelijöihin, mutta ei Antoniaan.
Nyt taitaa kirkko täyttyä.
Heikkomielinen Deedee asui suurella tilalla vanhempineen ja veljineen.
Kun miehet huusivat ja mesosivat, naisten vaikenemista ei huomattu.
Missä helvetissä minun pyhäkenkäni ovat?
Oletko nähnyt kenkiäni?
Siinä oli pursuileva nainen. Meidän Cobamme.
Oli päissään kiljusta jo ennen messua.
Sitten hän työntyi lantakärryineen kirkkoväen keskelle.
Tässä lepää Bertje. Isä oli vaatealalla.
Bertje, minä ja Koukkusormi olimme parhaita ystäviä.
Hän oli vastarintamies ja piilotteli juutalaisia ullakollaan.
Joku ilmiantoi hänet ja kaikki ammuttiin.
Ja kuka ei uskaltanut antaa Bertjelle viimeistä voitelua?
Huhuu?
Huhuu!
Minä...
Tulin puhumaan kanssanne.
Mistähän asiasta?
Rouvasta ja minusta...
Avioliitosta. Minä ajattelin...
Te olette leski ja minun vaimoni on kuollut.
Olette komea nainen...
Poikani tarvitsevat äidin.
Minä en tarvitse teidän poikianne.
Ettekö?
En.
Ettekö tarvitse miestäkään? - Mihin?
Saatte mieluusti tulla auttamaan meitä sellaisessa mistä emme selviä.
Olisi mukavaa, jos saisimme hieman apua.
Mitä saan siitä hyvästä?
Kupin kahvia, tuoreita munia, vihanneksia.
Niitä minulla on itselläkin.
Hyvä. Minä mietin asiaa.
Olkaa kunnolla, pojat.
Varo vähän.
Bas tuli säännöllisesti käymään ja Antonia antoi hänelle ystävyytensä-
mutta toistaiseksi ei sen enempää.
Tulin lainaamaan sahaa. - Minä käyn hakemassa.
Voin minäkin hakea.
Helvetti!
Ottakaa ne kiinni!
Pitte! Pitte!
Pikkuinen...
Minä leivon sinulle kakun...
No niin...
Sitten pääset kylpyyn.
Ja huomenna ostamme sinulle uudet silmälasit.
Kylässä tiedettiin tietenkin kaikki.
Mutta kaikki vaikenivat kuin hauta, jonne Pitte oli vähällä päätyä.
Kun haavat olivat parantuneet, Pitte katosi. Kukaan ei tiennyt minne.
"Vakka kantensa valitsee", sanoi Antonia.
Deedee ja Huuli löysivät toisensa.
Onko Koukkusormi nähnyt tämän? - Ei. Häntä kiinnostavat vain kirjat.
Tuo ei ole hyvä. On niin paljon mitä en osaa.
Niin Danielle lähti opiskelemaan suu- reen kaupunkiin. Hän oli onnellinen.
Päivistä tuli viikkoja ja viikoista vuosia.
Antonia kylvi, Danielle maalasi ja peltojen vihreä vaihtui keltaiseksi.
Valmiina? Vetäkää.
Äiti?
Äiti!
Minä haluan lapsen.
Mistä sinä sen sait päähäsi?
Lapsen?
Eikö pitäisi olla aviomieskin?
Ei. Ei minusta.
Jos valitsemme jonkun kylästä, tulee vain harmia.
Täkäläiset saavat vain poikia-
eivätkä näe lähimmän lehmän kankkua pidemmälle.
Hengitä syvään.
Nenän kautta. Parin kuukauden päästä lähdemme kaupunkiin-
ja etsimme sieltä lapsellesi isän.
Mikä paikka tämä on?
Näyttää olevan langenneiden naisten koti.
Pystyvätkö he koskaan nousemaan? Lähdetään.
Tulkaa istumaan.
Minun mielestäni mikään ei ole parempaa kuin raskaana oleminen.
Tämä on jo toinen ja uskokaa pois:
Tärkeintä ei ole pariutuminen eikä lapsikaan.
Vaan lapsen kantaminen ja synnyttäminen. Se on ihanaa.
Me etsimme...
...miestä. - Miestä? Kukapa ei etsisi?
Miestä, joka voisi...
...hedelmöittää minut. Haluan lapsen, en miestä.
Miehen ei tarvitse tietää mitään.
Kuten sanonta kuuluu: Se ei satuta, mitä ei tiedä.
Siinä tapauksessa minä autan.
Siinä on.
Hieno moottoripyörä.
Millä hän mahtaa elättää itsensä?
Onko hyvät perintötekijät? - Olemme sukua.
Vielä kerran.
Näitkö tähtiä? - En. Olisiko pitänyt?
Se kuuluu auttavan. - Kyllä se ilmankin sujuu.
Kamala nälkä. - Se on hyvä merkki.
Me olemme sikiävää sukua.
Kiitos. Äläkä epäröi, jos tarvitset minulta apua.
Tulkaa. - Kyllä tämä järjestyy.
Kaipa hän kelpasi, vaikkei ollutkaan aviomies.
Eräänlainen mädännäisyys, joka saastuttaa meidät kaikki.
Siitä varoittaa Pietari, se kallio jolle kirkko on perustettu.
Hän varoittaa niistä jotka antautuvat lihallisten halujensa valtaan-
ja jotka halveksivat esivaltaa.
Juutalaisten valtio tuhoutui kirotun Iisebelin ja tämän tyttären takia.
Vielä suurempi häpeä on se, että nämä olennot-
ovat naisia! Joiden pitäisi olla esikuvana-
nöyrtymisessä ja tottelevaisuudessa-
ja opettaa tyttäriään elämään siveydessä!
Kääntykööt he-
jotta heitä ei heitettäisi tuomiopäivänä tuliseen pätsiin!
Bas ymmärsi, että oli vain yksi ratkaisu: kiristys.
Jeesus, Maria, Joosef...
Ja Jeesus sanoi heille:
Se joka on ilman syntiä, heittäköön ensimmäisen kiven.
Ja aivan kuten heidän, meidänkin on tutkittava omaatuntoamme-
ennen kuin tuomitsemme muita.
Muistakaamme myös, että vapahdus tuli maailmaan naisen kautta.
Eikä kukaan rukoile Häneltä turhaan apua ja suojelusta.
Muistakaamme päivän teksti eräältä naispyhimykseltä:
Suunsa hän avaa viisaudella.
Hänen kielellään on ystävällisiä opetuksia.
Hän on hyvä emäntä-
eikä syö laiskuuden leipää.
Danielle synnytti tyttären ja antoi hänelle nimeksi Thérèse.
Vuodet kuluivat.
Kun Antonia ja Danielle kävivät Kouk- kusormen luona, Thérèse tuli mukaan.
Hän tuntui ymmärtävän Koukkusormea paremmin kuin Danielle.
Jos ajattelemme toista aika-asteikkoa-
niin että 80 vuotta kuluisi 29 päivässä-
tai kestäisi 80000 vuotta...
Aika...-Miten sen kanssa on? Teemmekö me ajan?
Me olemme keksineet ajan.
Muurahaisilla on ehkä oma aika.
Ja heinäsirkoilla. - Ja mehiläisillä.
Ja perhosten aika... - Ja puiden aika.
Tähtien aika. - Ja kuun aika.
Sinä haiset, Sormi. - Niin.
Se on menneen ajan hajua.
Koukkusormesta ja Thérèsesta tuli sydänystäviä.
Heidän kirkkokuntiensa opit olivat rakkauden esteenä.
Protestantilla oli pidempi matka Madonnan luo, kuin tällä kuuhun.
Kappalainen luopui virastaan.
Hänen elämänilonsa oli ristiriidassa kirkon kuolemanilon kanssa.
Olen vapaa! Olen vapaa!
Deedee!
Pyysitte kättäni jokin aika sitten.
Ette saa kättäni, mutta saatte loput.
Tunnen taas halua monen vuoden pidättäytymisen jälkeen.
Sanotaanko kerran viikossa?
Ehkä hieman useammin? Ainakin välillä?
Jos tarvetta ilmenee.
Jos tarvetta ilmenee, sitä on vakavasti harkittava.
Ei kummankaan kotona. Meidän iässämme täytyy saada olla rauhassa.
Vuodenajat tulivat ja palasivat taas. Aika lisääntyi-
antamatta elämää muulle kuin itselleen.
Letta!
Taasko on aika? Montako niitä jo on?
Minulla ei ole paikkaa minne mennä.
Tulevaisuuden lasten hyväksi minä teen voitavani.-Tulkaa!
Simon, esikoinen.-Myssy pois.
Tässä on Arletta.
Onko siinä...?
Siinä on Thérèse. Tyttäreni. - Miten sievä.
Enkö olekin iso? - Ihan kuin isänsä.
Miten isä voi? - Hyvin. Hän on mennyt naimisiin.
Ruman ja viisaan naisen kanssa jolla on kultainen sydän-
ja olutpanimo. Onnellinen mies.
Kuka tuo on? - Kappalainen.
Hän on eronnut virastaan. - Vai niin...
Jumala rouvaa siunatkoon. - Voihan sitä toivoa.
Kappalainen siitti Lettalle lapsen joka vuosi-
ja siitä asti he elivät onnellisina.
Kuinka kauan olet osannut laskea? - Kolmevuotiaasta.
Kuka sinua opetti? - Opettelin itse.
Koukkusormi on auttanut.
Paljonko on 147 kertaa 48?
Tietenkin 7056.
Sen juuri on 84.
Ja sen neliö on 49787136.
Ikävä sanoa, mutta tyttäresi ei ole normaali.
Minä olen ihmelapsi. - Niin taidat olla.
Tässä on Lara Anderson, Thérèsen opettaja.
Hän opettaa tietenkin koko ensim- mäistä luokkaa, jossa on 30 lasta.
Se on vaikea tehtävä. - Kovin.
Thérèse on paljon edellä muita ja tarvitsee paljon huomiota.
Minä ehdotan, että otatte perheen piirissä-
vastuun siitä että hän saa ylimääräistä opetusta.
Sen lisäksi sovitan oppitunnit hänen tarpeidensa mukaan.
Missä aineissa olette hyvä?
Koko väriasteikossa. Hän maalaa oikein hyvin.
Ja hän osaa nikkaroida.
Koukkusormi voi tietenkin auttaa. Hän tietää liikaakin.
Filosofiaa, runoutta, uskontoa... - Logiikkaa. Luonnontieteitä.
Ehdotan kahta tai kolmea oppituntia päivässä.
Sopisiko se teille?
Aluksi.
Mihin aikaan hänen piti tulla?
Eikö hänen pitänyt tulla ruoan jälkeen? Sehän on nyt.
Mutta ehkä hän myöhästyy. Tai häntä ei huvita.
Tänäänhän hänen piti tulla? - Niin.
Juoko hän kahvia vai teetä?
Mistä minä sen tietäisin? Seiso hiljaa tai istu.
Päivää.
Hei, Thérèse.
Hei. - Hei.
Äiti Teodora sanoo, että Jumala on luonut kaiken.
Mutta hän ei mieti yhtään, kuka on luonut Jumalan.
On traagista, että niin monet antavat uskon hallita järkeä.
Minusta näyttää, että uskonto aiheuttaa usein kuolemaa ja tuhoa.
Mutta nyt on kyse Platonista.
Eikö olekin kamalaa ettei mitään ole?
Siksi on niin paljon.
Kerronko miten artisokkia syödään?
Artisokat ovat suuria, pyöreitä ja paksuja vihanneksia.
Lehdet ovat meheviä ja maukkaita.
Ensin ne keitetään. Sitten lehdet irrotetaan yksitellen-
ja kastetaan viinietikkakastikkeeseen.
Sitten pehmeää lehteä raaputetaan hampailla kunnes päästään sydämeen.
Sydämeen? - Niin, sydämeen.
Mitä sydämellä tehdään? - Siitä nautitaan.
Yksi lehti kerrallaan. Silmät kiinni. Se on herkkua.
Koko vihannes on siis herkkua? - Niin on.
Saanko minä opetusta vai en?
Niin syttyi rakkaus.
Minä en pysty nukkumaan!
Sinä vuonna Madonna kuoli sydänsuruun.
Protestantti seurasi pian perässä. Tottumuksen voima, sanottiin kylässä.
HE EIVÄT JAKANEET LEIPÄÄ EIVÄTKÄ VUODETTA
VAIN HAUDAN HE JAKAVAT
Tilallinen Daan putosi leikkuu- puimurin päältä ja taittoi niskansa.
Oltuaan kadoksissa 15 vuotta Pitte ilmestyi äkkiä-
vaatimaan osaansa perinnöstä.
Antaa tulla...
Katsohan...
Hyvät neidit...
Kuka tuo on? - Paholainen.
Thérèse kasvoi Lettan vanhimman pojan, Simonin kanssa.
Simon oli rakastunut häneen ja tunne kesti läpi elämän.
Simon on pihkassa! Simon on pihkassa!
Thérèse huomasi pian että muutakin tarvittiin kuin päätä.
Musiikki ja matematiikka antoivat ravintoa sydämelle ja aivoille.
Hän keskittyi molempiin ja hallitsi sittemmin molemmat.
Tutkielmallasi on epäilemättä etunsa.
Mutta on tärkeää että pysyttelet määrätyissä rajoissa.
Olin nimenomaan sanonut: korkeintaan kaksi sivua.
Sinä kirjoitit viisi. Siksi saat ala-arvoisen.
Meidän aineessamme on ehdottoman välttämätöntä...
"Mestaruus näyttäytyy kyvyssä rajoittaa."
Koska ette osaa erottaa laatua määrästä-
päättelen, että olette epäpätevä.
Totuuden puolesta!
Vallankumouksen puolesta!
Pohjaan saakka.
Tänä valistuneena aikana Thérèse raiskattiin.
Sen teki Pitte.
Minä tarjoan!
Olutta kaikille!
Onko aihetta juhlia?
Onko hyvä?
Nukuhan nyt.
Hän ei ole täällä.
Nouse!
Ulos. Nyt heti.
Seis!
Ole nyt järkevä. - En ole.
Jos liikut, minä ammun.
Jos koskaan tappaisin ihmisen, niin sinut nyt.
Mutta minä kiroan sinut ja kiroukseni seuraa sinua elämäsi loppuun asti.
Vaiti!
Jos palaat tänne vielä, raivoni repii sinut kappaleiksi.
Vihani tuhoaa sinut, jalkasi murenevat-
hampaasi halkeavat, kielesi täyttyy visvasta.
Jos tulet vielä takaisin, juomavetesi myrkyttää sinut.
Ruokasi mätänee nielussasi ja ilma, jota hengität, syö keuhkosi.
Anot turhaan tuskiesi lievennystä. Tämä on rangaistus-
koska raiskasit lapsen.
Auta...
Jannesta tuli koko tilan omistaja ja hän viihtyi uudessa osassaan.
Huhut kiersivät kylässä, mutta ketään ei osoitettu sormella.
Rakkaan sukulaisen poismenosta iloittiin.
Partituurini esitetään.
Ilahduttaako se sinua?
Kyllä kai...
Voi tyttönen...
Maailma on helvetti-
jossa sekä riivatuilla sieluilla että paholaisilla on asujaimensa.
Schopenhauer?
Sananlasku sanoo väärin: Aika ei paranna kaikkia haavoja.
Mutta kipu lievenee ja muistot haalistuvat.
Vuodet kuluivat. Thérèse täytti kaksikymmentä.
Oletus: Tyhjän joukon singulaari ketjukompleksi on nolla.
Ottaen huomioon 5,8 saamme, että n: s homologiryhmä on yhtä suuri-
jos otamme osajoukkona tyhjän joukon n:n suhteellisen homologiryhmän.
Nyt voimme muodostaa funktion...
...topologisen parin toisesta katego- riasta ketjukompleksin kategoriaan.
Määritellään funktio S*, josta seuraa:
Järjestetyn parin (X, A) funktiosta S* tulee singulaari ketjukompleksi-
joukon X modulo joukkoon A.
Thérèse seurusteli älykköjen kanssa, mutta ei ollut tyytyväinen.
Uuskapitalistinen yhteiskunta-
tekee sosialistisesta vaihtoehdosta ei-materialistisen sovituksen.
Jos ihminen on relaatioiden risteymä-
juuri tätä on ensi kädessä muokattava.
Kaikki suhteet ovat vinoutuneita, koska systeemi ei salli terveitä.
Otetaan vaikka miehen ja naisen suhde.
Se ei onnistu, koska yhteiskunta ei takaa suurempaa yhteisymmärrystä.
Heidän viisastelunsa loukkasi hänen älyään-
ja fyysinenkin anti oli mitätöntä.
Mitä minä tein?
Thérèse oli tottunut parhaaseen, eikä suostunut huonompaan.
Vaikka Simon ei ollut älyllisesti Thérèsen tasolla-
heidän ystävyytensä muuttui rak- kaudeksi ja Thérèse oli tyytyväinen.
Haluatko mennä naimisiin kanssani?
Avioliitosta seuraa vain surkeutta.
Minulla olisi liian vähän aikaa sinulle.
Mutta me rakastamme niin hienosti.
Juuri siksi.
Hyvä on.
Minä taidan olla raskaana.
Raskaana?
Niin.
Oho... - Haluatko pitää sen?
Totta kai hän haluaa. - Ei tietenkään.
Totta kai hän haluaa. - Ei kai sentään?
Totta kai hän haluaa! - Ei sentään.
Miksei? - Miksi haluaisi?
Ei hän halua. - Kyllä haluaa.
Kyllä, kyllä, kyllä! - Ei, ei, ei!
No?
Tätä täytyy miettiä tarkkaan.
Etkö tunne sääliä lasta kohtaan?
Etkö halua säästää sitä elämisen kärsimykseltä?
Aiotko ehdoin tahdoin pakottaa lapsen elämään?
Anna Schopenhauerin olla. Tämä on tärkeää.
Miten maailmaan voi saattaa lisää lapsia?
Tähän inhottavaan maailmaan...
Thérèse ja Simon saivat tyttären, jolle annettiin nimeksi Sarah.
Sievä tyttö. Tietenkin punatukkainen.
Ihan kuin isänsä. Minun suvussani ollaan punapäitä.
Niin suloinen lapsi.
Thérèse ei sitoutunut lapseen, niin kuin olisi toivottu.
Simon osasi selittää siihen syyn.
Ikävä sanoa, mutta äitisi ei ole normaali.
Aika kului. Vuodenajat sulautuivat toisiinsa ja seurasivat toisiaan-
ajan vinhassa tanssissa-
kuin lopettaakseen syntymän ja kuoleman ikuisen kiertokulun.
Nyt, nyt... - Eläköön!
Tämä on sinulle. - Luulitko että olimme unohtaneet?
Emme suinkaan.
Nyt saat aloittaa Sarahin kanssa, Sormi.
Voimme lukea yhdessä Nietzscheä.
Sormi, mikset käy koskaan ulkona?
Kaikkein parasta on olla syntymättä.
Olla olematta. Olla ei mitään.
Toiseksi parasta on... - Lopeta, Sormi.
Kuolla.
Äiti, äiti! Katso! - Oikein hyvä.
Ilman käsiä! - Joo, joo.
Mitä tapahtui? Putositko sinä?
Saanko katsoa? - Tulehan.
Kaapissa on jodia.
Isomummi!
Lue mitä minä kirjoitin.
Mutta eihän Deedee ole vielä kuollut. - Hyvä! Sitten voin lukea sen hänelle.
Deedee! Lue mitä kirjoitin sinulle!
Tässä. Tämä on sinulle.
"Kuolleelle Deedeelle. Deedee on kaunis, harmaa kyyhky."
"Mutta hän ei ole kuollut. Jos olisi, minä kaipaisin häntä."
"Sillä isomummin ja äidin"-
"ja Laran ja mummin jälkeen"-
"Deedee on paras koko kylässä, koko maakunnassa, koko maassa "-
"ja koko maailmankaikkeudessa. Niin on Deedee eikä hän ole kuollut."
Onpa hieno.
Nyt minä kirjoitan lisää!
Sarahin runo kuolleesta Deedeesta tuntui panevan vauhtia Kuolemaan-
sillä äkkiä kylässä sattui paljon kuolemia.
Letta oli synnyttänyt kepeästi 12 lasta, mutta 13. koitui kuolemaksi.
Kirottua.
Olisin halunnut vielä jatkaa.
Kappalainen muutti 12 lapsineen kaupunkiin sosiaalityöntekijäksi.
Janne sai hyvin tähdätyn potkun pitkään piestyltä lehmältä.
Huuli kuoli traktoriturmassa-
ja Deedee oli lohduton.
Eivätkä kamaluudet olleet vielä ohi.
Rakkahin Thérèse...
On mieletöntä uskoa, että elämän aiheuttama loputon tuska-
olisi täysin sattumaa.
Päin vastoin. Vastoinkäymiset ovat niin tavallisia, että ne ovat sääntö.
Kenen syytä on olemassaolomme?
Tuskin auringon, joka on sattunut antamaan meille elämän.
Syy on minun, koska en usko Jumalaan enkä tuonpuoleiseen elämään.
Muuten olisin voinut antaa itseni toivoa-
taivaallista jälkiruokaa huonosti sulavan pääaterian jälkeen.
En voi hyväksyä yleistä käsitystä, että "kaikki muuttuu paremmaksi".
Mikään ei muutu paremmaksi.
Parhaimmillaan tai pahimmillaan vain toisenlaiseksi.
En halua enää ajatella...
En ennen kaikkea enää ajatella.
No niin...
Koukkusormen kuoltua Thérèse oli entistä yksinäisempi.
Danielle reagoi voimattomalla raivolla tyttärensä suruun.
Missä Koukkusormi on? Minne kaikki menevät?
Koukkusormen ruumis on poltettu-
ja tuhka siroteltu pitkin maata.
Niin, mutta...
Mikään ei jää kuolleeksi ikuisesti.
Aina jää jäljelle jotain-
mikä antaa elämän jollekin uudelle.
Niin alkaa elämä, tietämättä mistä se tulee.
Ja miksi se on olemassa. - Mitä varten?
Ilmeisesti elämä haluaa elää.
Eikö taivastakaan ole?-Tämä on ainoa tanssi, jota me tanssimme.
Kuka meistä kuolee ensin?
Jos minä saan päättää, niin minä kuolen ensimmäisenä.
Mutta en ole aikonut kuolla ihan vielä.
Kerron sinulle sitten kun sen aika tulee.
Mutta älä ole huolissasi. Tunnen että minulla on jäljellä vielä vuosia.
Sehän hyvä.
Deedee...
Elettävä on, oli miten oli.
Aika voitti ajan.
Lapsia ei syntynyt enää yhtä paljon kuin Lettan aikaan-
mutta tarpeeksi monta, jotta elämä jatkuisi.
Välillä aika kulki hitaasti kuin kilpikonna.
Välillä se syöksyi eteenpäin kuin korppikotka saaliin perässä.
Aika ei ottanut huomioon kuolemaa eikä elämää-
ei lakastumista, kasvua, rakkautta, vihaa eikä mustasukkaisuutta.
Se ei välittänyt siitä mikä meille on tärkeää, ja niin me unohdamme sen.
Etkö voi hyvin?
Minä kuolen.
Nytkö?
Tänään.
Minähän lupasin kertoa sen sinulle.
Kamalaa.
Se ei ole helppoa.
Mene hakemaan muut.
Pikkuinen...
En kuole ennen kuin tulet takaisin.
Jo ennen auringonnousua Antonia tiesi että hänen päivänsä olivat luetut.
Hän tiesi myös, että hänen viimeinen päivänsä oli tullut.
Hän kutsui paikalle rakkaimpansa.
Sitten hän sulkisi silmänsä ja kuolisi.
Tilallinen Bas tekisi arkun ja venäläinen Olga pukisi ruumiin-
hyvin hienotunteisesti. Eikä olisi mitään hävettävää.
Hullu Madonna tahtoo minua ulos leikkimään.
Danielle säästäisi itkunsa ja antaisi sen sitten räjähtää maalauskankaalle.
Tyttärentytär Thérèse ei voisi olla miettimättä-
mikä olisi Antonian viimeisen henkäyksen tarkka volyymi.
Ja minä Sarah, hänen tyttärentyttärentyttärensä-
en jättäisi rakasta isomummiani-
sillä halusin olla paikalla kun Kuolema-
erottaisi Antonian sielun hänen ilmiömäisestä ruumiistaan.
JA KUN TÄMÄ PITKÄ KRONIKKA ON PÄÄTTYNYT-
MITÄÄN EI OLE SAATETTU PÄÄTÖKSEEN
Suomennos: PrimeText International AB