Skvělá volba.
Gratuluju.
- Tady. - Děkuju.
Je moc krásný.
To je.
Tuhle kartu zrušili.
Máte jinou?
- Zaplatím hotově. - Dobře.
Dejte ho do hezké krabičky. Ideálně do červené.
Jistě.
- Prosím. - Dobře.
Moc vám děkuju.
Co se děje?
- Chce se mi čůrat. - Tak pojď.
- Půjdeš s ním? - Jo.
Zlatíčko moje.
- Máš cigaretu? - Jasně.
- Tancovalas jako šílená. - Asi mi upadnou nohy.
- Hotovo. - Super.
- Co? - Umyj si ruce.
Víš, že tě čeká stejná oslava, až ti bude 13?
Jo. Máma mi to říkala.
- I co to znamená? - To ne.
- Ne? - Ne.
Znamená to, že vyrosteš
a budeš mít víc povinností a zodpovědnosti.
Jaký máš teď povinnosti? Jenom školu.
- Jo. - Pak půjdeš na střední.
A potom na vysokou.
Dostaneš titul.
Najdeš si práci, oženíš se.
A já tě vždycky podržím.
To je hlavní.
Můžeš se na mě spolehnout.
Chápeš?
Ne. Můžeme už jít zpátky?
Máš rád oslavy, co?
Máma je jedním z mých nejmilovanějších lidí.
Má nejlepší kamarádka. A bojovnice.
Neodradí ji žádná výzva, nic ji nezastaví.
Doufám, že budu stejná, až vyrostu.
A tátu mám nejradši na světě.
Nejen proto, že se o nás stará a miluje nás.
Taky by pro nás udělal cokoli.
Ukazuje mi cestu.
Vždy se na něj můžu spolehnout a má mou naprostou důvěru.
Vím, že mi splní jakékoli přání.
Protože jak vždycky říká, nosí mě ve svém srdci.
Bravo!
A teď poprosím mámu a tátu, aby zapálili poslední svíčku.
Bravo!
Pojď k nám, zlato. Tak pojď.
- Tak jo. - Všichni společně.
Bravo!
Dobrý.
Fotku.
Jsi šikovná.
- Krásná řeč. - Fakt?
- Moc se mi líbila. - To je dobře.
Překvapilo mě, cos napsala.
Hned se vrátím.
Sergio.
Není ti nic?
Sergio.
Sergio!
Nic to není.
- Jak je vám? - Už líp.
- Fakt? - Jo, dobrý.
Co se stalo? Netrpí na nízký tlak.
Mohlo to být stresem.
Hodně jsem toho snědl, vypil, do toho tančil a pobíhal... Už je mi dobře.
- Můžeme na pohotovost. - Díky.
- Děkujeme. - Na shledanou.
- Pořád se motáš? - Ne.
Co? Napij se vody.
Nevstávej.
Počkej pět minut.
Vyplašil jsem je?
- Koho? - Hosty, děti...
Nevím. Běžela jsem rovnou sem.
Oba už leží.
Řekneš mi, co se děje?
Firmě se nedaří.
Vůbec.
Nevím, jak z toho ven.
- Je to tak vážný? - Jo.
Nemůžeme soupeřit s cenama dovozu.
Dlužím měsíce mezd, prémií a příspěvků na dovolený.
Naše daně, účty za kreditky...
Proč tak zadlužení pořádáme oslavu?
Přece neupřu Flor bat micvu.
Proč jsi to neřekl dřív?
Vědělas, že máme potíže, jen jsi to ignorovala.
Měsíce beru klonazepam.
Nemám křišťálovou kouli. Jak jsem to mohla tušit?
Máš se mnou mluvit. Musíš něco říct.
Nevím, jak to vyřešit.
Nemůžeme si od někoho půjčit?
To už jsem udělal, abych vůbec zaplatil bance.
- Co prodat chalupu? - To musíme každopádně.
Ale to nestačí.
Jak to?
Kolik dlužíme, Sergio?
Moc.
Jmění.
Byla jsi zvědavá?
Tak už to víš.
Dobrý ráno.
Sergio. Chceme si promluvit.
- Ahoj, Gladys. - Dobré ráno.
- Kafe? - Ne, díky.
Chceme svoje peníze.
Dáš mi chvilku?
- Já je nemám, Díazi. - Ne? Tak to přestaneme pracovat.
Víte, jak to je.
Když přestaneme, budu muset vyhlásit bankrot.
- To je výhrůžka? - Ne. Taková je situace.
Jak dlouho tu pracuješ, Carlosi?
- Skoro 30 let. - Skoro 30!
Nejdřív s tátou, teď se mnou. A podvedli jsme tě někdy?
- Ne. - Nikdy!
Ne? Co třeba teď?
Sergio, prodej dům nebo auto. Co já vím, vezmi si půjčku.
Nikdo mi už nepůjčí. Chceš moje auto? Tady. Prodej ho.
- Dlužím daně a pojištění, ale vem si ho. - Ne, Sergio. Tudy cesta nevede.
Kudy teda, Carlosi?
Chcete výplatu?
Pomozte mi to překonat a nevyhrožujte mi stávkou!
Jenže já musím nějak živit rodinu.
A ostatní taky.
Byli jsme trpěliví dlouho. Zaplaťte, nebo jdeme domů.
Jasný? Tečka.
- Jsem v tom sám? - Jo. Je to váš problém.
- Fajn! Jak chcete! - Fajn!
- Jděte! - Fajn! Chlapi, končíme!
Co na to Estela?
Neví všechno. Jen to, co bylo třeba.
Kde jsi našel toho lichváře?
Přes Raúla, tátu z Floriny školy. Viděls ho na oslavě.
Jmenuje se Brenner.
Jde z něj strach.
Zlej chlap.
Nemám už z čeho zaplatit.
Je to katastrofa.
Estela, děti...
Co s náma bude?
Jak tohle dopadne?
Když se dařilo, sjednal jsem si životní pojištění.
Počkej, Sergio, co to říkáš?
Já vím.
- Opatrně. - Já vím.
Je to těžký, ale ty si poradíš.
- Máš spoustu přátel. Rádi pomůžeme. - Kup si mou chalupu.
Potřebuju peníze.
Kup ji. Zaplať, kolik můžeš.
Ať vidí, že mu zaplatím. Koupím si čas.
Pomůžeš mi?
Výborně.
Vypláchněte si.
Haló?
Nebojte se, Irene. Už se to určitě nestane.
Že ano, Flor?
- Jo. - Jo.
Florencie, dáš nám chvilku?
- Tak zatím. Dej mi pusu. - Jo.
Děkuju.
Jak to jde doma?
Dobře. Všechno v pohodě.
Nechápu to, tohle se jí nepodobá. Asi... Já nevím.
Ptám se kvůli školnému.
Vždycky jste platili včas,
ale začíná to být problém.
Já vím, že je to problém. Večer promluvím se Sergiem.
Vyřešíme to.
V pořádku. Nemusí to být hned teď.
Ale víte, jak to je.
Úroky jsou nízké, ale začínají se hromadit...
Nebojte, Irene. Dnes to napravíme.
Ještě dnes.
- Bacha! - Debile!
HUGO BRENNER A PARTNEŘI FINANČNÍ PORADENSTVÍ
Dobrý den.
Pojďte dál, prosím.
- Prosím. - Děkuju.
- Děláš si srandu? - Věř mi, Hugo. Jsem na mizině.
Kamarád ode mě koupí chalupu.
Až to udělá, začnu dluh pomalu splácet.
Klid, Sergio.
Přišel jsi za mnou.
Chtěl jsi peníze. A hodně.
- Já ti je dal. - Ano.
Čas uplynul a ty je musíš splatit.
Nejsme charita ani neziskovka.
Splatím ti to.
To je jasný.
Musels nám na oslavu poslat gorilu?
Uspořádal jsi oslavu? Pěkný.
Dluh nesplácíš,
ale na oslavy máš.
Táhne se to už moc dlouho.
Chci celý dluh do příštího týdne.
To nejde, já ty peníze nemám. Dej mi měsíc.
Ptal jsem se všech. Dej mi měsíc. Do týdne to nedám.
Sergio,
máš se rád?
Samozřejmě.
Máš rád svou rodinu?
Do pondělí chci peníze.
Žádný výmluvy.
Clau, končíme.
Je prošlý.
- Co? - Ano. Včera prošel.
Ne. Tohle je devítka, ne čtyřka.
Tere...
Je to čtyřka nebo devítka?
Asi čtyřka.
Kolegyně taky vidí čtyřku.
Nevím, co vidíte, ale je to devítka.
Já ten klonazepam potřebuju.
Nemůžu vám ho prodat. Recept prošel.
Je to devítka, krucinál! Kde vidíte čtyřku?
Odpusťte.
Omlouvám se.
Promiňte.
Pardon.
Je to devítka.
Přísahám na život svých dětí.
Prosím.
Děkuju vám.
Děkuju.
Co se děje?
Volali mi ze školy. Flor se porvala s Yamilou.
Je pravda, že jsi podvodník?
- Kdo to řekl? - Ta kráva Yamila, kdo jinej?
Co říkala?
Prý jsi podvedl jejího tátu a dlužíš mu spoustu peněz.
Koukni na mě.
Není to pravda.
- Nejsem podvodník. Půjčil mi... - Vysvětlila jsem jí to.
- Jo, ale... - Už to ví.
- Zlato, jdi do sprchy. - Dobře.
Tati, při té rvačce se mi roztrhl řetízek.
- Dej mi ho. Nechám ho opravit. - Dobře.
Neboj.
Díky.
Ředitelka mě vyslýchala. Kolik měsíců dlužíme?
Já nevím.
Jak nevíš? Dva, pět, sedm? Kolik?
- Fakt nemám ponětí. - Jak jim zaplatíme?
Zašel jsem poprosit lichváře o víc času.
Na toho já kašlu. Dlužíme škole, klubu, bance...
Lichvář je mi ukradenej.
- Dostane peníze první. - Proč?
Dlužím mu nejvíc a drtí mě úroky.
Gustavo koupí chalupu.
Není to moc,
ale budu moct začít všem splácet.
Nejdřív zaplatíš lichváři?
Nejdřív musím zaplatit jemu, Estelo.
- Posloucháš mě vůbec? - Jo, poslouchám.
Nejdřív musím zaplatit jemu.
Dayáne.
Tady.
Motivace.
Nesedí to.
Poklidíme tu, než prostřeme.
- Mati, pomůžeš mi? - Jo.
Tak jo. Jdeme pozdravit.
Kdy budou fotky z Florenciiny bat micvy?
Za dva týdny.
- To je fofr. - Dobrý, ne?
- Jo. - Možná to bude jen výběr.
- Většinou to trvá dýl. - Vážně?
Nazdar, šváro.
Prej jsi prodal chalupu.
- Chce to přisolit. - Jo.
Jo, Gustavovi.
To je skvělý.
Vrátíš mi někdy peníze, nebo na ně budu muset čekat věčně?
- Diego, prosím tě. - Ticho.
Nepůjčil jsi mi peníze.
Investoval jsi je. Byla to investice, ne půjčka.
- Měla být bezpečná. - Pak si promluvíme.
Ne. Říkal jsem, že na zákazu dovozu vyděláme balík.
Ale zrušili ho. Všichni jsme prodělali.
Půjčil jsem ti, cos potřeboval.
- Diego, prosím... - Nech si to!
- Hej... - Taky ti dluží!
- Klid. - Hej.
- Diego, prosím. - Tátu taky ojebeš?
Probereme to pak.
Ne, dost! Ten hajzl mi dluží prachy a jen dělá blbýho.
- Kdo je u tebe hajzl? - Ty!
Nenadávej mi, ty parazite.
- Dost! - Ne, Diego!
Máš v hlavě nasráno!
- Jsi podvodník! - Drž hubu, ty parazite!
- Přestaňte! - Tak jo, nakopu ti prdel.
- Nakopu ti prdel! - Přestaňte!
Já ji nakopu tobě, ty parazite!
- Dost! Zbláznili jste se? - Panebože!
Nemůžeme se v klidu najíst jako rodina?
Proboha!
Už ti Gustavo dal peníze?
Jo.
Část.
Neměl jsi mi lhát.
Já ti nelhal.
No...
Měl jsi to říct hned na začátku.
Chtěl jsem tě ochránit.
I to jsem zvoral.
Miluju tě.
- Fakt? - Jo.
Já myslela, že už ne.
Radši pojď spát.
Díky, Beo.
Jdu ven.
Tak ahoj.
- Měj se. - Opatrně.
Užij si to.
- Čau. - Čau.
Taky půjdu.
Tati, něco jsem ti nakreslil.
Ukaž.
- Nádhera. - Víš, kdo to je?
Superman.
Ne. To jsi ty. Máš stejný iniciály jako on.
Podívej.
Krásný.
Je nádhernej. Děkuju.
Běž si vyčistit zuby. Za chvíli vyrážíme.
Jak tu sumu odneseš?
V opasku na peníze.
Zvládneme to.
Poradíme si.
- Hotovo. - Díky.
Je to hotová apokalypsa.
Pasteurova ulice připomíná válečnou zónu.
Z budovy izraelské asociace AMIA
zbyly jen...
trosky.
Výlohy a fasády jsou kompletně zničené.
Poškozené jsou i budovy ve vzdálenosti...
Panuje tam chaos.
Ahoj, Gladys.
Přepojíš mě na Sergia, prosím?
Ještě nepřišel.
- Jak to? - Není tu.
Možná kvůli tomu útoku na AMIA. Viděla jsi ty záběry? Je to spoušť.
No a?
V Once sídlí úvěrová společnost.
- Sergio jel do Once? - Jo, musel tam dneska.
- Znáš adresu? - Ne, ale mám tu parkovací lístky.
Vydrž.
Opatrně.
Z cesty!
S dovolením.
Pardon. Hledám manžela.
- Vidíte toho policistu? Má seznam. - Tamhle?
Ano. Prosím...
- Musí tam být! - Jméno?
- Sanforisiová. - Fakultní nemocnice.
- Manžel, Sergio Dayán. - Sergio Dayán...
Ne, toho tu nemám.
A můj muž?
Nevím, madam. Třeba ho převezli.
Vidíte toho policistu?
Má seznam jmen. Jděte za ním.
Není na seznamu obětí.
Říkali, že některý lidi můžou bloudit kolem v šoku.
To je dobře.
Není to dobrý, tati. Pořád vyhrabávají těla.
- Děti spí, Beo? - Ano, šli spát brzy, paní.
Nevím, co jim řeknu, až se ráno probudí.
Vůbec.
Běž spát, Beo. Je pozdě.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Paní.
Prosím?
Ano, to jsem já.
- Dovolíte? - Prosím.
Jsem Estela Dayánová.
Volali mi, abych přišla.
- Jste příbuzná? - Ano.
Hledám svého manžela, Sergia Dayána. Pohřešuje se.
Sergio Dayán.
Pojďte se mnou.
Tyto oběti se nepodařilo identifikovat. Je to těžké, ale jinak to nejde.
Nespěchejte.
Ne.
Ne. Není mezi nimi.
Dobře.
Posaďte se.
Tady jsou ty fotografie.
Pozorně si je prohlédněte. Řekněte, pokud někoho poznáte. Budu tady.
- To je můj bratr. - Je mi to moc líto.
Pojďte se mnou.
Vím, že se to nehodí, ale musíme vyplnit několik formulářů.
Madam...
Pane.
Jste zraněný. Dejte mi ruku.
Krvácíte. Pojďte se mnou.
Potřebuju sanitku!
Pojďte. Už tam budeme.
- Tržná rána na hlavě. - Pojď sem.
Pojď se mnou.
Pomalu.
Pojďte!
Dovnitř!
- Má zástavu srdce. - Dobře, jedeme!
Víc kyslíku, prosím.
No tak.
Víc kyslíku. Dávejte flexibilně.
- Kyslík. - Dobře. Kyslík.
Víc.
- No tak. - Vydrž!
Drž se, chlape!
Podívej se sem.
Dobře. Výborně.
- Víš, co je za den? - Ano.
Pověz mi to, prosím. V klidu.
- Pondělí. - Ano.
Dobře. A kolikátého?
Kolikátého je?
- Osmnáctého července? - Dobře.
Jsi v pořádku. Není to nic vážného.
Dobře. Zašijeme ti tu ránu a můžeš domů.
- Jen klid. Budeš v pořádku. - Jo.
Dostaneš lokální anestezii a pak...
Doktora! Rychle!
Promiňte, hledám manžela. Řekli mi, že je tady.
- Klid. - Dělal v AMIA.
- Jak se jmenuje? - Manuel... Prosím.
INFORMACE O ŘIDIČI MAJITEL: NICOLÁS NIETO
CLORINDA AUTOBUSOVÉ NÁDRAŽÍ
TEXTIL VŠECH VELIKOSTÍ A ROČNÍCH OBDOBÍ
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Prý byste mě vzali do Paraguaye.
Jo... ale není to tak snadný.
Ani za stovku?
O ČTYŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Byl jsem na cestě do Caacupé.
Najednou vidím, jak ke mně jde nějaká holka.
Dívali jsme se na sebe. Poprosila mě o vodu a...
Byla to láska na první pohled. Co si budem? Zamilovali jsme se.
Odkud jsi ty?
Odsud. Z Fernanda de la Mora.
Tam jsou strašně milý lidi.
Pohostí tě skvělou paraguayskou buchtou.
ELEKTRO „EL GORDO“
Nicolási, dali ti seznam zboží?
- Jo. Nechám ho v kanclu. - Fajn.
ZASTÁVKA
PENZION YESSIKA
Všechno nejlepší, Mati.
- Jo! Sfoukni je! - Pořádně!
- Jo! - Bravo!
Pojď sem.
Jo, super!
Mluvil jsem s právníkem.
Už je to dost dlouho.
Musíš se smířit s tím, že je mrtvý, a vybrat životní pojistku.
Ale takhle to dál nejde.
Tak kde je tělo?
Víš, co říkali.
Jestli byl blízko explozi...
Našli jeho kufřík, tak proč ne tělo?
Dobrý den.
- Jak se máte? - Pojďte.
Díky.
Nezvládnu to splatit, Irene.
Promiňte tu upřímnost, ale nemám na to.
Klid. Proto jsem vás sem pozvala.
Sešla se rada.
Škola nechce vaši rodinu ještě víc zatěžovat.
Odteď budou vaše děti dostávat stipendium.
Budeme mít o výdaj míň.
Ahoj, Nicolási. Shání tě El Gorgo.
Ahoj.
Nicolási, nějací Argentinci se tu sháněli po 20 stereo systémech.
Pošli jim je a dotáhni to s nima.
To po mně nechtěj. Už jsem tě o to prosil.
- Co máš za problém s krajanama? - Vždycky akorát pruděj.
Říkal jsem, že s Argentincema nechci dělat.
Kazíš mi kšefty, sakra.
Cokoli, jen ne tohle.
Curepo! Starýho neposlouchej.
Takhle to vypadá, když drží dietu.
Do zítřka se uklidní.
Jednou mi musíš říct svý tajemství.
ŽIVOTNÍ POJISTKA - POJISTNÍK
Děkuju. Nashle.
- Dobrý den. - Jak se máš?
Dobře.
- Tady to podepiš, prosím. - Jasně.
Chtěl jsem vám jménem všech poděkovat
a říct, že nás to moc mrzí.
Měl jsem Sergia moc rád.
Ujišťuju vás, že...
Potřebuju si dát.
- Díky. - Co bude dál?
Skoro všechno jsem splatila.
Zbývá jen ten lichvář Brenner.
Ozval se ti?
Ne. Našla jsem jeho jméno a adresu v diáři.
- Jdeme. - Dělej blbou.
Jak, Paulo?
Dlužíme mu nejvíc. Co kdyby si řekl o další úroky?
Už žádný překvapení.
Chci to urovnat a uzavřít.
Tečka.
- Zdravím. - Zdravím.
Tudy, prosím.
Dobře.
Prosím.
Hugo Brenner.
- Estela. - Posaď se, prosím.
Už jsme se viděli.
Potkali jsme se v soudní síni, když jsem šel identifikovat svou sestru.
Pracovala v AMIA?
Ne.
Pracovala se mnou.
Ale každé ráno cestou sem kolem AMIA procházela.
Upřímnou soustrast.
Děkuju.
Je mi líto tvého manžela.
Hádám, že jsi přišla probrat jeho dluh.
Ano.
Nečekal jsem, že se kdy setkáme, takže...
Mluvil o tobě jen v dobrém.
Díky.
Ano, Sergio to nechal nedořešené a já to chci urovnat.
A...
Přišla jsem se domluvit na nějaké formě splátkového kalendáře...
Netuším, kolik dlužil. Nevím, kolik to dělá, ale...
Byl to jeho dluh, ne tvůj.
Zapomeň na to. Nic mi nedlužíš.
Nic?
Nic.
Účet je uzavřen a dluh smazán.
Promiň, nevím, co na to...
Nemám slov.
Děkuju.
Tak...
- Ještě jednou díky. - Za málo.
Víš, že Sergio umřel po cestě sem?
Co?
Nesl ti část peněz a umřel jako tvoje sestra.
Vepřová kůže.
Curé piré.
Argentinci během paraguayské války...
Nicolási, potřebuju, abys odvezl hodinky do Cascavelu.
- Kde to je? - v Brazílii.
Nemám doklady.
- Ty je pořád nemáš? - Ne.
- Zařídíme to. - Jasně.
Ahoj!
Ano?
Ano, u telefonu.
- Ahoj. - Zdravím.
Děje se něco?
Váhal jsem, jestli přijít, ale něco mě trápí.
Nerozumím.
Kdyby někoho z tvých pacientů
cestou sem srazilo auto,
byla by to tvoje chyba?
Jistěže ne.
Tak proč jsi to tuhle řekla?
Na odchodu jsi řekla,
že manžel zemřel, když mi nesl peníze.
Jako bych to zavinil.
Nevím, co jsem řekla. Asi jsem se špatně vyjádřila.
Ale nic ti nevyčítám. Ani v nejmenším.
Omlouvám se.
Počkej.
Proč tě zajímá, co si myslím?
Nevím.
Curepo.
Nečekala jsem, že dorazíš. Pojď dál.
Veselý Vánoce.
- Děkuju za pozvání. - Ale prosím tě. Pojď dál.
Představím tě svojí rodině. Trochu popili, ale to nevadí.
Nicolási! Kámo!
Ahoj.
Můj oblíbenej curepa.
- Nicolás se mnou pracuje v obchodě. - Ahoj.
Ahoj!
Šoupni se. Prostřeme pro hosta.
- Přineste někdo talíř. - Sedej.
A čistou sklenici nebo sklenku na víno.
- Nabídněte mu všechno. - Přineste vitel toné.
A co k pití?
A buchtu. Kde je chipa guazú?
- Tady to je. - Moc děkuju.
- Dej si máminu buchtu. - Je moc dobrá.
Nešetři s tím vínem. Nalej mu pěkně pořádnou lampu.
Díky, Gordo.
- Díky za pozvání. - Jsi vždycky vítán.
Moc vám děkuju.
- Nezapomeň na mě, lásko. - Neboj!
Všechno je vynikající.
- Curepo! Na zdraví! - Na zdraví!
Na zdraví!
Pořádně!
Šťastný a veselý. Tohle ti tu nechal Santa Claus.
Děkuju.
Radši se nebudu ptát, kdes to vzala.
Teď jsi legální občan Paraguaye.
Řidičák a občanka.
Nicolás Nieto.
Řekneš mi o sobě něco?
Míval jsem rodinu.
Krásnou rodinu.
Úžasnou. Jako máš ty.
Moc mi chybí.
Gordo!
Neměl bys prolízt komínem?
To tak! Sotva se vejdu do dveří.
Gordo!
Dejte pokoj!
- No tak! - Gordo.
- Gordo! - Hej, Gordo!
Kurva!
- Co je? - Gordo!
Rychle! Povolte mu opasek! Sundejte mu ho!
- Vodu! - Gordo!
Dýchej! Pomalu! Sundej mu to. Zujte mu boty.
- Zdrávas Maria... - Počatá bez poskvrny.
Ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého. Amen.
Můžu nějak pomoct?
Přinesl bys ještě kafe?
Postarám se o obchod, než se postavíš na nohy.
Děkuju.
Zlatíčko.
Dojdu pro kafe. Zůstaň s ním, dobře?
Počká tu s tebou.
Bože můj, chudinka.
Počkej. Vlezu tam první a pak ti pomůžu.
Tak skákej.
Hop.
Vítejte na palubě! Ahoj.
Jak se máš? Ahoj.
Dobrý? Ahoj.
- Jak to jde? - Cesta byla dobrá?
Jo, skvělá.
Tamhle. Jeď rovně.
Dobře. Hezky rovně.
Výborně. Teď je to tvoje loď.
A když je tvoje,
tak jsi kapitán.
Sluší ti, co?
Koukni na Matiho.
Paráda.
Výborně, zlato!
Přesně tak. Rovně.
Výborně.
Tvůj kamarád je fajn. Jak jsi ho poznala?
Povol to.
Náhodou.
No vidíš.
Jde ti to.
Šikulka.
Spolkni to.
Výborně.
To je dobrý.
- Zatím. - Měj se.
- Hezkej den. - Díky.
- Zdravím, šéfe. - Ahoj.
- Roxi. - Dobré ráno, šéfe.
Dobrý ráno.
Čau, zlato. Jak se ti beze mě vstávalo?
Dobře.
Kdy řekneš opak?
Tyhle nechci.
Tohle ti k nim dám zdarma.
- Ne? No tak... - Co s tím mám dělat?
Dej mi něco lepšího. Třeba tohle.
Díky.
Šéfe, prodal bys mi jedny hodinky za velkoobchodní cenu?
Proč? Máš hezký hodinky.
Pro kamaráda, co žije v Buenos Aires.
Proč jsi to neřekl, když jsem je kupoval?
- Fajn. Jsou tvoje. - Super. Díky, šéfe.
Kámoš ti v Buenos Aires sežene, co chceš.
To byla krása, zlato.
Zůstaneš přes noc?
- Musím nakrmit psa. - Bože...
Ten pes jenom žere, sere a trpí.
Ještě.
Ještě jednou.
Ne?
Už musím jít.
Fajn. Dám si sprchu, dobře?
- Zdravím, šéfe. - Dobré ráno.
- Ahoj, zlato. Jak se ti beze mě vstávalo?
Dobře.
Kdy řekneš opak?
Cukrouši, potřebuju, abys mi sehnal kuře. Uvařím vorí vorí.
Můžeš povečeřet s náma.
Kolik?
Dvě stačí.
Jdu pro ně.
Ne...
Ne! Jsi mrtvej!
Ne!
- Pojď sem. - Ne! Tohle není skutečný.
- Uklidni se. - Ne!
Uklidni se. Podívej se na mě.
- Ne... - No tak.
Žiju.
- To není možný. - Měl jsem problémy.
Skončili bychom na dlažbě. Nešlo jinak.
Udělal jsem to pro ně. Pro Estelu a děti. Chápeš?
Nesmíš nic říct.
Nikomu ani slovo. Vystavila bys mou rodinu nebezpečí.
Ublížili by jim.
Neexistuju.
- Rozumíš? - Ano.
- Můžu ti věřit? - Jo.
Neřeknu ani slovo, pane.
Nikdy bych neudělala nic, co by ohrozilo vaše děti.
Nikdy.
Bůh vás ochraňuj, pane.
FLORENCIA DAYÁNOVÁ
- Prosím. - Děkuju.
Počkej. Neodcházej, Roxi. Co...?
Co víš o Facebooku? Co umí?
Můžete tam najít lidi.
Najdete je a stanete se přáteli.
Ale jak to funguje?
Nicolási.
Co je s tebou?
Řekni, co se děje.
Nic.
Ale jo, něco se děje.
Co ses vrátil z trhu, chováš se divně.
Najednou jsi na Facebooku.
Řekni, co se stalo.
- Jsem v pohodě. - Ne, nejsi.
Nosíš v sobě bolest a nikomu se nesvěříš.
Mám odejít?
Udělej, co musíš,
aby se ti ulevilo.
Jsi duch, ale i tak tě miluju.
Jsi jako stín.
Máš 15 let fenku a doteď jsi ji nepojmenoval.
Nechci, abys trpěl.
Dělej, co musíš.
ODPROMOVALA JSEM! JSEM ARCHITEKTKA!
FOTKY FLORENCIE DAYÁNOVÉ - ALBUM BEZ NÁZVU
- Co ty na to? - Je dost velký? Mně se to líbí.
- Yacht klub je obří. - Jo.
- Myslíš? Pro 300, 400 lidí? - To nevím. Co si pamatuju...
Páni! Gratuluju! Už bylo načase, co?
- Jak to myslíš? Je mi teprve 27. - Gratuluju!
Děkuju, ty pitomče. Pozdrav švagra.
- Čau, brácho. - Kámo!
- Gratuluju! - Díky.
Jak se daří?
Gratuluju, princezno!
- Děkuju. - Ahoj.
- Mám radost. - To je jasný.
Hele.
No teda.
Krásnej, co?
Gratuluju, princezno.
Přeju ti jen to nejlepší.
Chtěli bychom uspořádat hezkou oslavu, nic extravagantního.
Normální oslavu.
Jak „normální“? Je to přece svatební hostina, ne?
Vnímáš?
- Copak? - Chtějí „normální“ oslavu.
Princezna se bude vdávat. Tak se nesmíme držet zkrátka.
Moje řeč.
Jestli jim zaplatíte oslavu, chci byt.
- Dobře... - Napřed si přiveď holku.
- Sklapni. - Ty sklapni. Chci to slyšet!
- Zatím žádnou nemám. - Dobře.
FLORENCIA SDÍLELA NOVÉ VIDEO
- Ne... - No tak, Flor! Florencie!
- Lásko. - Co?
Podívej se na mě.
Co děláš?
Hledala jsem fotky a narazila přitom na album z bat micvy.
Skoro na každý je táta.
Co bys mu řekla?
Nic bych mu neřekla. Ne. Přestaň!
Podívej se do kamery. Co bys mu řekla?
- Nic! Ne. - Pověz! Flor.
- Točím to jen pro nás. - Moc mi chybí.
Na kameru.
- Ne. Nech toho - Na kameru. Z detailu.
Florencie! Nikdo to neuvidí.
Dobrá.
Ahoj, tati.
Chci ti říct,
že mi moc chybíš.
Hrozně moc.
Kdybych měla jedno přání,
přála bych si, abys tu byl.
Se mnou.
Abys mě dovedl za ruku k chupě.
Ať jsi kdekoli, tati,
vždycky tě budu mít nejradši.
Mám tě ráda.
Z celého srdce.
Stačí.
- Pokračuj, zlato. - Proč? Ne.
VETERINÁRNÍ KLINIKA
Dobré ráno.
- Zdravím. - Dobré ráno.
- Jděte dál.
Odjíždíš.
Bylo mi divný, když ses neukázal v práci.
Tak jsem přišla.
Nerozloučil by ses?
Ne. Chtěl jsem za tebou zajít do obchodu.
Jak se tvoje žena jmenuje?
Curepo...
Opatruj se.
Co jim zaplatit i líbánky?
Překvapit je letenkama do Thajska nebo jinam do exotiky.
Aby se jim tam líbilo.
- Můžeme změnit téma? - O čem chceš mluvit?
Co nám Flor řekla o tý svatbě, nemluvíš o ničem jiným.
Co se děje?
Jsi naštvanej. A nemůžou za to řeči o svatbě.
Tak povídej.
Nevím, o co jde, ale o svatbu ne.
Děje se něco v práci?
Nic se neděje. Co by se mělo dít?
Kurva.
Jsi v pohodě?
Jo.
Moc se omlouvám.
- Jste pirát! - Dupl jste na brzdy.
Co?
- Řekněte mi číslo pojistky. - Hned.
Mám ji na sebeobranu, zlato. Víš, jaký jsou tu lidi.
To je jedno! Co když ji uvidí Victoria?
Co když po ní sáhne? Ani na to nechci myslet.
- Dobře... - Zbav se jí, sakra.
- Dobře, zítra. - Ne, udělej to hned.
Jak chceš.
Prosím.
Díky.
Dobrý den.
Dovolali jste se Florencii a Arielovi.
Zrovna nejsme doma.
Jestli chcete, zanechte nám po pípnutí vzkaz.
Ozvu se vám.
Ty s fotkama ne.
Ne, ty s fotkama ne.
S raketama...
- Tohle taky? - Jo.
Hele, co mám.
Jo.
Z našich výletů na pláž.
- Viděls tu lampu? - Dík, Jorge.
- Tu ze starýho nočního stolku? - Jo, co jsme měli jako malí.
Díky.
Půjdu koupit kafe do kanceláře. Mám vzít Victorii do školy?
To by bylo fajn.
Vicky!
Musíme pohnout!
Co se děje?
Matías má taky zbraň?
Ne, zlato. Máš mě za idiota?
K čemu by mu byla?
Nechci, aby s tebou dál pracoval.
Dobře, řeknu mu to.
Děkuju.
A nemám tě za idiota. Jenom se ptám.
Vicky!
Vicky.
Neutíkej mi. Mám pak strach. Chceš sušenky?
- Jo. - Jo? Ale rozděl se s ostatníma.
- Dobře. - Dobře.
Ať tě nebolí břicho.
Pohni. Jdeme pozdě.
- Dobře. - Dobře.
Máš všechno?
Ahoj, Migueli Ángeli.
Jo, všechno v pohodě.
Říkals, že máš kamaráda v Buenos Aires.
Že dokáže sehnat cokoli.
OMLOUVÁM SE TOMU, KDO NAJDE MÉ TĚLO. NICOLÁS NIETO
Kurva!
Děkuju.
Teto!
Ale, ale...
Krásný fotky! Pojďte se vyfotit společně!
Já na ni nenarazil. Přejela mě.
Tři zásady nemovitostí.
Lokalita, lokalita, lokalita. Zbytek jsou kecy.
To byla výhrůžka?
Nezahrávej si se mnou, nebo si to i s parťákama vyžerete.
Je to jasný?
Tati?
Měl bys brzdit s tou whiskey.
Slavíme, ne?
Tak se aspoň napij vody.
Voda? Co je to?
- To je proti mým zásadám. - Šest, sedm, osm skleniček?
- Voda? Ale no tak... - Vtipálku.
Máma se mě ptala na práci.
Cos jí řekl?
Že je všechno v pohodě.
Dobře, ale...
buď opatrnej.
Proč?
Kdyby ti přišlo něco podezřelý nebo divný.
Pro sichr. U takových lidí nikdy nevíš.
Změníme téma.
Probereme to později, ale musíš si najít jinou práci.
Ve firmě dál pracovat nemůžeš.
Proč?
Vydělal sis u nás, ale je načase posunout se dál.
Procestuj svět, užívej si, bav se.
- Ale tati... - Ne. Buď odejdeš, nebo tě vyhodím.
Ve firmě jde jen o peníze.
Čekají tě lepší věci.
Mnohem lepší.
Dobře. Ještě to probereme.
Mám tě rád.
Já tebe taky, tati.
Pojď.
Počkej.
Umyj si ruce.
Sergio?
Sergio!
Odpusť mi.
Ne!
Sergio!
Podívej se na mě.
No tak.
Vydrž.
Neumírej mi, prosím. Vydrž.
Podívej se na mě.
ODPOČÍVAT V POKOJI
Překlad titulků: Michael Novotný