N-am fost unul din aceia ce au apucat viața de gât,
pentru a se ridica și a-și impune spusele.
Dar cel puțin m-am aplecat înainte în scaun din timp în timp
pentru a-i aminti sorții că mai sunt aici,
în speranța poate, că se va uita în jur, mă va arăta și va spune,
"Crisp, e rândul tău."
Și apoi, bineînțeles, într-o zi a făcut-o.
Povestea sa extraordinară, Slujbașul gol,
care a fost transmisă aseară, a fost descrisă
ca triumful individului hotărât
împotriva mulțimii fără față.
El este dl Quentin Crisp.
Tânăr fiind, ai defilat pe străzile Londrei
cu părul vopsit, cu unghiile făcute, machiat
și ai fost bătut rău pentru asta.
De ce te îmbrăcai așa, când știai că ar duce la bătaie?
Ca să încep cu începutul, eram pur și simplu eu
și numai pentru asta am fost bătut.
Așa că am început să mă machiez,
pentru că era necesar pentru mine să-mi trăiesc viața,
trezindu-mă, mergând la muncă, cumpărând mâncare, mergând din nou acasă,
astfel încât cineva poate fi văzut că homosexual
și care face parte din viață.
Deci erai... erai într-o cruciadă:
"Asta sunt. Obișnuiți-vă."
Da, dacă vrei.
- Ai lovit vreodată înapoi? - Niciodată.
Pentru că asta ar fi însemnat să te cobori la nivelul lor.
Nu. Pentru că dacă aș fi făcut-o, m-ar fi omorât.
De fapt, toată celebritatea mea nou descoperită, a însemnat
că acum, torționarii mei au un nume pe care să-l dea demonilor lor.
- Da. - Ești Quentin Crisp?
- Da. - Ești un nenorocit de poponar.
- O să-ți pocesc mutra nenorocită. - Vrei să-ți programez o întâlnire?
Ce?
Am ceva timp marți după amiază dacă e convenabil.
Ești dezgustător.
Unii oameni din New York,
au urmărit "Slujitorul Civil" pe cablu.
Vor să te duci acolo o lună,
să apari pe scenă și... să vorbești.
Să vorbesc? Despre ce?
Despre tine, despre viața ta, despre secretul fericirii.
E ceva distanță. Vrei s-o faci?
În momentul în care am văzut Manhattan-ul, l-am vrut.
A fost mai mult decât un film la care am visat vreodată.
Dar Manhattan-ul mă vroia?
- Ai obținut totul azi, scumpule. - Da, nu-i așa?
Străzile din New York sunt cele mai apropiate de raiul pe pământ.
Aici, nu alergi de la un loc la altul
cât de repede te duc picioarele.
Ești expus.
Fără proscrișii săi, metropolă ar fi un loc tare plicticos într-adevăr.
Pentru a ajunge în rai, trebuie să eviți umbrele.
Dacă partea însorită a străzii e plină, mergi pe mijlocul străzii.
Și cu orice risc, învață limbajul.
Cu cât suni mai a englez, cu atât ai mai multe șanse să fii crezut.
Bun venit la ceea ce eu aș descrie
ca o consultație cu un doctor care e mai bolnav decât voi.
Cum ar fi dacă n-ar mai fi nimeni pe lume?
Cine ați fi dacă singura opinie care conta era a voastră?
Pentru că dacă vreți să fiți fericiți cu adevărat, trebuie să fiți acea persoană.
Trebuie să căutați în voi înșivă ceea ce e unic la voi.
Când găsiți, lustruiți-l până când devine stilul vostru de viață.
N-are rost să fiți fermier la porci 30 de ani și privind înapoi să spuneți,
"Trebuia să fiu balerin."
Până la acel moment, porcii sunt stilul vostru de viață.
Mulțumesc.
Sunt Connie Clausen. C-L-A-U-S-E-N.
Vreau să te reprezint. Ești altfel.
Asta e bine. E o audiență mare pentru ceva altfel.
Am plecat în căutarea dolarului cu comportament deviant.
Trebuie să-l ai în emisiunea ta.
Umbla machiat în Londra în anii '30. L-au bătut pentru asta.
În ciuda acestui fapt, e de fapt amuzant. Serios, e o figură.
Pot să ți-l aduc la 8.
Ascultați WYNY. Ne liniștim puțin din haos.
Sunteți în direct cu Quentin Crisp.
Am încercat s-o fac pe dansatoarea asta să fie alături de mine, de luni bune,
dar tot spune nu.
Păi, dacă n-ai reușit din prima, poate eșecul e stilul tău de viață.
- Haide, omule. - Ți-a zis-o, fraiere.
Linia 5. Ce mai faci?
Bună, bună. Abia m-am mutat într-un cartier nou
și femeia de alături e cu mult deasupra mea.
Are haine mai frumoase, o casă mai frumoasă, o mașină mai mare...
Nu. Niciodată să nu încerci să ții pasul cu vecinii.
Coboară-i la nivelul tău. E mai ieftin.
Dar timpul s-a epuizat în scurta mea ședere în rai.
- Nu ești aici să muncești? - Nu.
Dar, nu cred că am muncit cu adevărat vreo zi în Anglia
dar s-au înțeles cu mine 73 de ani.
N-ai familie aici? N-ai investiții?
Nu.
Atunci... de ce te-am lăsa să rămâi?
Mi s-a spus că, Constituția
permite rezidența oamenilor unici
care pot îndeplini o funcție pe care n-o poate face nimeni.
Și?
Sugerez cu umilință că sunt calificat pentru așa ceva.
Am devenit rezident străin.
Cum să rămâi sănătos?
Pentru că făcând comparația între imaginea ta publică și cea privată...
E ușor. Devino persoană publică,
șterge-o pe cea privată.
Dacă soțului său copiilor nu le place persoana ta publică?
De ce ești cu ei, dacă nu le place cine ești?
Părăsește-i.
Da, bine, dar ce zici de... N-ai fost niciodată îndrăgostit?
Niciodată.
Pentru oameni ca mine,
visul este de a învinge și de a păstra dragostea unui mare om întunecat.
A unui bărbat adevărat.
Esența unui bărbat adevărat este că nu se îndrăgostește de sexul său.
E imposibil.
Asta nu-i împiedică pe homosexuali să încerce.
Exagerează cu machiajul gros, se mișca dintr-o parte în alta,
locuiesc chiar și mai ofensator.
Și cu cât fac mai mult asta, cu atât obiectul dorinței se îndepărtează.
Mâinile i se ridică cu oroare.
Asta-i o prostie.
Sunt... sunt gay. Sunt homosexual.
Erai un pionier și acum, uită-te la tine.
Propovăduiești heterosexualitatea?
Sunt mulți ani de când mi-am permis să cred că reprezint homosexualitatea.
Acum nu mă reprezint decât pe amărâtul de mine.
Nu mai sunt un pionier, călătoria mea nu m-a dus
din ce în ce mai adânc în junglă
ci, cu milă, afară în lumina obișnuită a zilei.
Nu, nu voi împins într-o nouă lupta cu rasa umană.
Acum că ne-am întâlnit în sfârșit, o iubesc.
Scuze.
Bună. Ce mai faci? Nu, nu, nu. Răspund eu, răspund eu.
Phillip Steele.
Îl reprezint pe Quentin Crisp. Îl cunoști?
Este bătrânul ăla gay și e extrem de spiritual.
- Da, nu, îl știu. - Vrea să scrie cronici de film.
M-am gândit că revista ta ar putea fi interesată.
Da, sigur. Da, am vrea... Nu... nu avem mulți bani.
- Mi-a făcut plăcere să vorbim. - Nu, nu. Stai...
- Sunt sigur că ne putem scotoci buzunarele. - Da? Sunt încântată.
Deci, ne va trimite... cronicile pe care le scrie?
Încă n-a scris nicio cronică.
Trebuie să-l duceți la filme și apoi va scrie niște cronici.
Bine, sigur.
Mulțumesc.
Mi-a plăcut foarte mult. Dl Hoffman e un om curajos.
Puțin diferit față de filmele tinereții tale.
Filmele tinereții mele, erau mute.
Bărbații erau bărbați și femeile erau femei.
Romantismul mai există încă
cu siguranță pentru că bărbații erau bărbați și femeile erau femei.
- Pot să te conduc acasă? - Din păcate nu pot merge acasă.
Am fost invitat la o petrecere. - Sună a distracție.
Nu cunosc pe nimeni acolo, dar am fost invitat, așa că trebuie să mă duc.
Păi, dacă vrei să meargă cineva cu tine, nu prea am ce face.
Nu ai poate o prietenă ce te așteaptă acasă, dle Steele?
Locuiesc cu partenerul mea, Simon,
dar e... ocupat în seara asta, așa că...
Locuiește singur.
Prezență continuă a altcuiva îți va marca stilul până la urmă,
dacă nu cumva, bineînțeles, acea persoană e cineva pe care o iubești,
atunci povara va deveni imediat intolerabilă.
Încă ți-e foame.
Nu se știe niciodată când va veni următoarea hrana,
dar mi s-a spus că alunele sunt o sursă de proteine,
șampania e bună la digestie.
Nu mai cumpăr mâncare.
Mă duc la fiecare petrecere la care sunt invitat.
Acesta e dl Quentin Crisp. Tocmai din Londra.
Bună. Acesta e dl Steele.
- Dle Steele conduce revista Native. - Bună.
Dl Crisp e un foarte cunoscut militant al drepturilor homosexualilor.
Ești un fel de erou gay, da?
Nu cred că pot pretinde că-s un erou.
Lucrurile trebuie să fi fost diferite când erai tânăr.
Erau. Lucrurile erau în alb și negru atunci.
- Și era ilegal să fii gay, corect? - Profund ilegal.
Acum suntem liberi și mândri și avem totul.
Reviste gay, baruri gay, saune gay, grupuri de tineri gay.
Sunt foarte bucuros că am trăit într-o epocă
în care fericirea este acolo pentru cei care știu să se bucure de ea.
Trebuie să fie totuși ciudat să vezi toate aceste libertăți
la care puteai doar visa.
Sunt sigur că dacă existau când eram tânăr,
n-aș fi avut idee ce să fac cu ele.
Bun venit în anii '80.
Problema sexului între doi bărbați nu e că e murdară sau dureroasă,
ci că este inventată.
Pentru un bărbat și o femeie, unirea lor este acceptată.
Înainte ca doi bărbați să urce în pat,
trebuie să ia loc mai întâi și să aibă o întrunire a conducerii.
Sufletul n-are nicio șansă.
- Bună, dle Crisp. Ce mai faceți? - Bine, mulțumesc.
Cunoști așa de mulți oameni.
Dacă am o ambiție, atunci asta e să-i cunosc pe toți înainte de a muri.
Nu mă descurc rău.
În regulă. Ce crezi de E.T.?
A fost încântător.
L-am compătimit pe micuțul în costum.
Și eu la fel. Să joci în cel mai mare film al deceniului
și nimeni să nu-ți știe fața, la ce a fost bun?
Te simți bine, dle Steele?
Pari puțin iritat.
- Sunt bine. Bine. - Prietenul tău.
S-a supărat și m-a părăsit din nou.
Dle Steele,
dacă fericirea ta depinde în întregime de dragostea altcuiva,
nu vei fi niciodată fericit cu adevărat.
Dacă dragostea e valoroasă pentru tine, asta e din cauză că o dăruiești.
Trebuie să fii pregătit să nu aștepți nimic în schimb.
Odată ce ai acceptat asta, inima nu-ți va mai fi sfâșiată din nou.
Dar atunci, asta-i...
Trebuie să aprobi să-ți trăiești restul vieții
fără să speri vreodată să fii iubit.
Nu e chiar atât de imposibil pe cum sună.
Trebuie să punem capăt disperării ăsteia.
E rândul meu să-ți fac cinste cu masă.
Deci, acasă?
Poate îmi poți arăta unul din acele locuri.
- Nu este un bar numit Nicovală? - Vrei să mergi într-un bar gay?
Nu cred... Sunt locuri cam primitive în zilele astea.
Exact de asta aș vrea să merg într-unul, să văd masculul american cu podoabele sale.
Bine.
Dar nu la Nicovală.
Dacă nu cumva se întâmplă să ai un costum de piele și casca la tine.
Doamne. Le-am lăsat acasă.
Astea, Quentin, sunt numite clone.
Sunt toți atât de curați.
Muncitori constructori fără a munci, de fapt.
Nu par foarte prietenoși. Cred probabil, că e vina mea.
Nu cred că vreunul dintre noi urmează de fapt codul vestimentației.
Trebuie să fii un macho.
Lucrează după principiul
că pentru a-și găsi marele lor bărbat întunecat,
trebuie mai întâi să arate că el.
Întrucât clonele sunt atrase exclusiv de alte clone,
e imposibil să te legi de una, fără a deveni mai întâi o clonă.
Dar care dintre ăștia e originalul, arhetipul
și câți dintre ei se prefac numai,
a fi admiratori deghizați ai clonelor?
Ce este acolo?
Nu vrei să știi ce se întâmplă acolo.
Cred că-mi pot imagina.
Băieți, nu prea sunteți potriviți aici,
așa că de ce nu terminați și să mergeți în altă parte, bine?
- Nu ești furios? - Nu.
De loc. Oricum nu e genul meu.
E spațiul lor. Au dreptul să facă ce vor.
Spațiul lor? Al naibii progres.
- Mai degrabă un ghetou la modă. - Quentin...
Lucrurile s-au schimbat. Bărbații gay petrec acum.
După tot rahatul pe care l-au îndurat.
Știi, se distrează pe cinste.
Și cine îi poate condamna?
Larry, președintele are vreo reacție la anunțul
că SIDA e acum o epidemie cu peste 600 de cazuri?
Poți să-l dai mai tare?
Ce e SIDA?
O treime din ăștia au murit. Se numește ciuma gay.
Nu, așa e. Adică, asta e o treabă serioasă.
Când unul din trei oameni care au luat asta, moare...
- Președintele măcar e informat de asta? - Păi, eu nu o am. Tu o ai?
Nu, nu o am.
De unde știi?
Cu alte cuvinte, Casa Albă privește la asta ca la o mare glumă?
Am verificat atent cu dr Ruge în dimineața asta
și nu avea...
niciun pacient suferind de SIDA sau orice e.
- Putem trece mai departe. - Larry, uite...
Nu. Frumusețea e în ochii posesorului. Nu lăsați pe nimeni
să vă spună altceva.
- Îți place baletul? - Da.
Dar marele fior al baletului
este șansa ca unul dintre dansatori să-și rupă gâtul.
- Predicțiile tale pentru 1983. - Lucrurile se vor înrăutăți.
- Asta ai spus anul trecut. - Încearcă să-mi spui că m-am înșelat.
Ce... ce crezi despre SIDA?
Ce se poate spune?
Homosexualii se plâng mereu de o suferință sau alta.
SIDA e un capriciu, nimic mai mult.
Arăți bine, dle Steele.
Mereu îmi spui dle Steele.
Spui vreodată cuiva pe numele mic?
Ar fi nepoliticos.
Deci... în ce fel...
e SIDA un capriciu, mai exact?
Crearea unei isterii în jurul acestei boli
ar fi o armă în mâna dușmanilor tăi.
Vor spune că homosexualitatea și boala merg mana în mână.
Trebuie să tratăm această criză ca pe o trivialitate plictisitoare.
Va trece.
Sper să ai dreptate. Cu siguranță e un capriciu popular.
Numărul aderenților săi crește de la o zi la alta.
Îmi pare rău să aud asta.
Uite, dacă ai putut spune asta,
că, știi, reflectând... recunoști
că poate, ce ai spus nu era...
Politica mea e să nu mint niciodată, să nu mă justific niciodată.
Să retractez ar însemna că n-am vorbit serios.
Și am vorbit serios.
Ar trebui să te aștepți ca lucrurile să devină puțin cam... dure.
Nu e ca și cum ar fi deosebit de amuzant.
"SIDA e un capriciu" Am auzit glume mai bune.
Două teatre au anulat.
Turneul de lansare a cărții devine... dificil.
Trebuie să retractezi.
Pot explica ce am spus.
Nu tipăresc explicații. Tipăresc retractări.
Ei bine...
Să-ți spun ceva.
Vom renunța pentru o vreme la discuțiile cu publicul și la emisiunile TV.
Nu ți-ar folosi la nimic să te afunzi și mai mult.
Cum dorești.
Viața singuratică a lui Quentin Crisp.
De ce insistă oamenii ăștia că ar trebui să sufăr,
că ar trebui să fiu singur, sunt singur într-adevăr, dar se știe.
Nu sunt.
Dl Crisp?
Da?
- Credeți că mă pot așeza? - Bineînțeles.
- Veneam la spectacolele dvs. - Nu pot decât să-mi cer scuze.
Sunt în stare să-ți dau banii înapoi, dacă asta te ajută.
Îmi place cum gândiți pe scenă. Întrebările la care răspundeți.
Îl tratez ca pe un examen la geografie.
Cu o noapte înainte, deschizi întâmplător atlasul
și dacă este China, înveți tot ce e de spus despre China.
Și apoi... dacă la examen pică Franța?
Atunci răspunsul începe cu, "Franța nu e precum China."
- Da. - Și spui ce ai venit să spui.
- Chiar dacă oamenilor nu le place. - Chiar așa.
Aș vrea să-mi vedeți lucrarea.
Cred că o veți înțelege.
Aș fi încântat.
Și apoi am evadat din Santa Barbara împreună și tot rahatul.
Nu mi-am văzut de mult părinții.
- Nu? - Nu.
Păi... ei... se amestecă cu stilul meu.
Este... îmi pare rău. Doar că...
- E mare mizerie. - Curățenia casei e o greșeală.
Da... nu-ți pierde curajul,
pentru că după 4 ani, praful nu-ți mai poate face rău, corect?
Minunat, să-mi aud propriile replici spuse de altul, cu o voce mai tânără.
Sunt puțin... obscene?
Ei bine, cu sexul în artă, vei rămâne captiv.
În viața reală, ai putea scăpa.
Îți plac?
Da, îmi plac.
Foarte mult.
Au o cinstită...
nepretențioasa calitate în ele.
Încerc să descriu efortul pe care noi l-am făcut să fim împreună,
să ne atingem pielea unul altuia, să devenim parte a celuilalt
Vezi aceste eforturi în vreun fel, zadarnice?
Nefolositoare... bănuiesc.
Adică, cred că e cum ai spus tu.
Dragostea e imposibilă.
Chiar cred asta.
Mulțumesc foarte mult pentru ceai, dle Angus..
Nu. Eu îți mulțumesc că ai venit. Am știut că vei înțelege.
Da, picturile tale minunate.
Ei bine...
O să mă reprezinți cândva?
Voi fi încântat.
Cine dracu te crezi?
- Poftim? - Prietenul meu e bolnav.
Se numește Peter. Are SIDA.
Corpul îi e acoperit de durere. Orbește cu încetul.
Îmi pare foarte rău să aud asta.
Te doare în cot. "SIDA e un capriciu"?
Ce dracu înseamnă asta?
Știi, dacă n-ai fi așa bătrân, prietene...
Când nu-l știi pe individ și spui asemenea prostii,
mă înfurie așa de mult.
În care caz, trebuie să te asigur că acele cuvinte ce te-au supărat
n-au mai fost spuse.
Da, păi, ar fi mai bine așa.
- Haide, lasă-l omule. - Să mergem.
Politețea englezească, nu? Ca și cum asta ar face totul bine.
Lasă-l. Haide.
Te-am avertizat.
Ai făcut o mulțime de oameni furioși.
Te simți bine?
Da, mulțumesc.
Sper că nu te superi...
că te exploatez astfel.
La asta mă așteptam.
Nu înțeleg oamenii care spun, "M-am simțit folosit."
Pentru că mă gândesc la acei oameni care n-au fost folosiți niciodată.
Viața e mult mai grea pentru ei.
Știi, ar fi trebuit să înregistrez asta.
- Te... te superi? - Dacă vrei.
Dl Crisp.
Da?
Crezi...
că e un loc în rai pentru gay?
Păi...
Heterosexualii își imaginează viața de după
că o lume plină de lumină unde nu-s petreceri.
Dacă e o viață dincolo pentru homosexuali,
lucru ce pare foarte posibil, va fi foarte slab luminată
și plină de oameni în care pot avea încredere
pe care nu va trebui să-i mai întâlnească.
Ai auzit de programul mandatarii filmelor?
- Da. - Ce crezi despre asta?
Dizgrațios.
Ar fi bine dacă oamenii te-ar auzi spunând asta.
- Asta n-ar opri programul. Nu, dar...
N-ar dura mult, știi, să-ți arate susținerea.
Fă o declarație.
Se luptă pentru drepturile lor. Nu cred că cineva are drepturi.
Dacă umanitatea ar obține ce merită, am muri de foame.
Cred că o să renunț pentru o vreme la cronicile de film.
Înțeleg.
Nu cred că simt nevoia să merg cu tine la filme pe moment.
- Cum dorești. - Nu.
Nu doresc.
De ce spui că ți-e imposibil să găsești dragostea?
De ce?
Pentru că obiectul dorinței mele e un bărbat adevărat.
Și esența unui bărbat adevărat...
e că el nu se îndrăgostește de cineva de același sex cu el.
Nu m-aș vrea.
Nu cred că e corect să mă aștept ca altcineva s-o facă.
- Sunt sigur că-i o prostie. - Crede-mă. Am căutat.
Am încasat-o în camera din spate.
- E înțelept? - Îmi place camera din spate.
Abia îți văd fața. Și nu vorbește nimeni.
Nimeni nu strica vraja.
Asta te asigura că nu vei întâlni niciodată pe cineva care te-ar putea iubi.
E în regulă. Poate...
trist și singuratic e stilul meu de viață.
- Ce crezi de Quentin Crisp? - Quentin Crisp? Nu, el nu contează.
Obișnuia să creadă că a fost un fel de erou,
dar a reieșit că nu era decât o regină bătrână.
Știi, trăiești și înveți, bănuiesc.
Un pahar, te rog.
Vrei ceva, amice?
Ciudatule.
Bună.
Băieții din picturile tale...
Marele meu bărbat întunecat.
Nu există marele bărbat întunecat.
Crede-mă. L-am căutat.
Nu de respingerea lui trebuie să ne temem, ci de inexistența sa.
Îl vedem invocat peste tot,
dar e o închipuire, și o închipuire dăunătoare.
Ești frumos, dle Angus.
Nu marele bărbat întunecat e soluția problemei tale,
el o cauzează și ar putea la fel de bine să fie moartea ta.
Cred...
E mult prea târziu să încep să-mi fac griji pentru asta acum.
Cred că ar trebui să-ți prezentăm lucrările.
Cred că ar trebui să găsim o galerie și să arătăm lumii lucrările tale.
Asta ar fi grozav.
Dar cine ar vrea să...
Cine ar vrea să-mi vadă lucrările?
O să găsesc o galerie.
Păi, e simbolic.
E foarte gay, nu-i așa?
Înțeleg. Cam obraznice, nu-i așa?
Nu cred că trebuie să văd mai multe.
Piața nu caută piese cu mesaj pe moment.
Sunt puțin predicatoare și așa cum am spus, sunt... sunt foarte gay.
Lucrările trebuie să exercite o atracție mai generală.
Deci nu spui nimic și va fi un nimic cu care toată lumea se va simți confortabil.
Dacă spui tu.
Taxi!
Te rog. Permite-mi să te ajut să duci astea acasă.
Nu, serios, e bine. Taxi!
Chiar simt nevoia să fiu singur acum.
Ne vedem mai târziu.
Mulțumesc pentru tot ce ai făcut.
Salut Quentin.
Am fost cel puțin în stare să sugerez
ca dl Steele să tipărească unele din lucrările dlui Angus
în paginile revistei Christopher Street.
Sigur.
Sunt grozave.
Nu s-au vândut imediat.
Apoi, văzându-le în revistă,
dl Hockney a achiziționat două.
Asta a fost autorizația
pe care homosexualii cu bani din întreaga lume o așteptau.
Tânărul artist a trăit destul de mult ca să-și vadă lucrările vândute.
A murit de complicații asociate cu SIDA.
Îmi doresc teribil să fi trăit,
dacă nu din alt motiv, măcar că în sfârșit a găsit dorința să o facă.
Încă un deceniu și sunt tot aici.
Este un bărbat în cartier care în fiecare săptămână, fără excepție,
îmi trimite un cadou prin cutia de scrisori.
Un șoarece mort.
Aștept ofertă să în fiecare miercuri
și nu pot pleca din casa până când nu mi-l livrează.
Sunt sub interdicția șoarecelui, până când o face.
Cred că zilele mele că voce publică
se apropie de sfârșit.
Păi... știi...
Bine.
Trebuie să începi să te gândești la tine.
Am făcut mici lucruri toată viața.
Adevărat?
Mulțumesc că m-ai ajutat la cumpărături.
O să... o să trec mai târziu pe aici dacă vrei.
Ar fi foarte drăguț.
Lumea se consolează în schimbări mai puțin lente în privința anilor mei.
Lasă-i. Mai mulți oameni obțin ce doresc. Asta e bine.
Pe măsură ce vocea mea a devenit din ce în ce mai puțin relevantă,
am mai mult timp să-mi odihnesc ochii.
Trezește-te, dle Crisp.
Nu-ți fă griji. Sunt aici. Nu ești mort.
Ușa era deschisă.
Mă numesc Susana Ventura.
Mulți îmi spun Penny Arcade. (Clădire în parcuri pentru jocuri mecanice)
Bună ziua.
Crezi în post modernism?
Nu. Cred că a fost odată modernism,
apoi s-a sfârșit, acum nu e decât declin și decădere.
Cred că s-ar putea să mă fi îndrăgostit de tine.
Doamne.
- O să vii să joci cu mine? - Să joc?
Pe scenă. O experiență teatrală.
Aripa din stânga, în față, cuvinte, muzică, dans, nuditate.
Nuditate?
- Tu o să vorbești. - Și tu vei...
Dar ce va trebui să spun?
Cine ar vrea să mă asculte pe mine acum?
Quentin, ai spus că lucrurile se vor înrăutăți.
Ai avut atâta dreptate.
Am trăit într-o perioadă în care protestele și dezbaterile
au dat cale liberă cumpărăturilor și hai să cumpărăm mai mult.
Te plimbi cu mine?
Era un bar pe strada ăsta numit "La Ted."
Acum e un magazin de pantofi de ultimul răcnet,
dar în acele zile era bar gay cu o cameră grozavă în spate.
Și știi, n-au vrut să-l lase pe Marc Almond să intre.
- Îl știi pe Marc Almond? - Cântărețul? Da, am auzit de el.
Nu au vrut să-l lase să intre. Prea mult machiaj.
Și a refuzat să și-l șteargă.
Ceva asemănător mi s-a întâmplat și mie la Londra, de mult, anii negri de demult.
Discriminarea ciudaților.
Bineînțeles, probabil că i-a salvat viața.
I-a salvat viața?
Era o boală care era destul de la modă la acel moment.
- Îți amintești? - Da.
Încă îți mai place New York-ul. De ce?
Pentru că ploaia fericirii pică din cer în America.
Chiar dacă ar fi adevărat,
asta ar fi numai în New York și New York nu e America.
Nu încă, totuși. Se lucrează la asta.
Andy Warhold a spus că, "În viitor,
fiecare va avea 15 minute ale sale de faimă."
Da.
Ce ar fi trebuit să spună era, "Pe viitor, fiecare va avea 15 minute
să găsească pe cineva în camera cu bani."
Cumpărăturile sunt mult mai americane decât gândirea.
Este un nou fenomen emoționant cunoscut că dolarul roz.
Ai auzit? Bărbații gay nu trebuie să mai protesteze.
De ce să mai mărșăluiești pentru libertate când poți cumpăra chiloți albi tare drăguți?
Băieții ăștia trăiesc pentru sala de forță,
probabil pentru că, murind atât de mulți totuși,
toată lumea trebuie să arate sănătoasă, sănătoasă, sănătoasă.
Homosexualii au fost mereu experți în arta hedonismului.
Homosexualii? Ești așa ciudat, nici măcar nu ești gay.
Mulțumesc.
Ai spus că necazul cu băieții gay, a fost
că au crezut că toată lumea hetero era o mare petrecere
și singura problemă era că nu au fost invitați?
Îmi amintesc că am spus așa ceva.
Acum găzduiesc petrecerea.
Quentin, uită-te la ei.
Să fii tânăr și gay acum, înseamnă că ordinele tale sunt scrise în stâncă.
Trebuie să meargă la sală. Trebuie să ia droguri.
Trebuie să-și râdă fiecare fir de păr de pe corp.
Și dacă nu, ești azvârlit afară din rai, scos de către proscriși.
Îți sună familiar?
Ți-am luat o tigaie nouă.
Și... un prosop pentru ceai pentru că...
Pot să-l arunc pe asta, te rog?
Quentin, vorbește-ne.
Ce vrei să spun?
Spune primul lucru care îți trece prin cap.
Am auzit de la spionii mei
că acum e un președinte democrat.
M-aș bucura și eu, dar mi-e teamă că dl Clinton ar putea să vă frângă inimile.
În zilele astea, America a ales un democrat
astfel încât armatele ei pot avea o binemeritată pauză...
înainte de a se întoarce în încăierare.
Am găsit o nouă muza, am descoperit o nouă profesie.
Curiozitatea bătrânească.
- Ultima dintr-o rasă pe moarte. - Nu te obosește?
Adică, nu poți fi... - Nu-ți fă griji, dle Steele.
Nu mă va ucide. Câteva spectacole din când în când.
Nu, bănuiesc că nu.
Și un viitor film.
În Anglia.
Un viitor film în Anglia?
Cum pot refuza.
Pentru tine, Orlando.
Casa și grădină pe vecie.
Dar cu o condiție.
Nu îmbătrâni.
Nu te ofili.
Nu deveni bătrân.
Nici chiar o căsnicie pentru tine nu poate dura veșnic.
Corpul meu și cu mine am divorțat cu ani în urmă.
Dar încă suntem forțați să trăim împreună.
Ești obosit.
Termină cu spectacolele.
Dl Steele spune că ar trebui să opresc spectacolele.
Spune că luptăm în bătălii vechi.
Bine. Dacă simți că nu mai ai nimic de spus,
te poți duce acasă și... o să fac spectacolul singură.
Quentin, ce zici de moarte?
E posibil să mori cu stil?
Da.
Odată ce ai stabilit că ești un stilat,
trebuie să-ți ții ochii către ultimul orizont,
cel final,
un mod de a termina în termenii tăi,
altfel, te vai găsi pe un pat cu grilaj metalic, într-o cameră închiriată
cu oameni stând în jurul tău spunând, "Nu mai poate rezista mult."
Ai grijă, idiotule!
Aș vrea să nu mai faci asta.
Da, n-ar fi un mod bun de a muri.
Împușcat de un polițist, asta ar fi o moarte cu stil.
Împușcat în inima de un membru al poliției New York.
Ești incredibil.
Oamenii mă întreabă ce mi-ar place să se cânte la funeraliile mele.
Își imaginează că ne putem uita în jos de pe nor
și să-i numărăm pe cei care ne jelesc la trezirea noastră.
Și nu ne vom trezi. Vom fi morți.
Când mor, nu-mi pasă ce se întâmplă,
mie sau lumii.
Mulțumesc.
Ce vrei să faci cu astea?
Invitații.
La petreceri, galerii de tablouri, premiere de filme.
Toate trebuie onorate cu prezența.
Sau... ai putea să le arunci.
- Nu se vor înfuria? - Nu, nu o vor face.
- Cum voi trăi? - Quentin.
Ai peste un milion de dolari în contul de economii.
E posibil să pui ceva de-o parte
dacă ești pregătit să trăiești cu alune și șampanie.
Haide.
Aruncă-le.
Da!
Haide.
AMFAR?
Cercetări SIDA.
Le-am trimis cecuri pentru că a fost o ambiție a mea
să o întâlnesc pe dra Taylor.
Ai trimis mii de dolari
doar ca să te poți întâlni cu Elizabeth Taylor?
- Și nu pentru alt motiv. - Niciun altul.
O să-l trimit în locul tău.
Bine.
Te rog nu te deranja. Curățenia prin casă e o greșeală.
Atunci lasă-mă să fac o greșeală în numele tău.
De ce? Nu va face decât să ridice două decenii de praf adunat.
Chiar nu e sănătos și oricum nu ești în stare.
El, cel care a spus atât de faimos
că după primii 4 ani, praful nu mai face rău,
s-a înșelat.
Praful își ia revanșa îngrozitoare.
Dle Steele,
de ce ești așa hotărât să mă salvezi de mine însumi?
Pentru că, dle Crisp, ești important pentru mine.
Cum așa?
Când au arătat "Slujbașul civil dezbrăcat" pe cablu TV,
Încă eram într-o cămăruță, trăind în Hicksville, Kentucky,
și... au arătat acel film și...
- Iar filmul ăla. - Da, da, da. Din nou filmul ăla.
Au prezentat filmul și am văzut ce ai făcut,
cum... i-ai înfruntat și...
mi-a încărcat viața.
M-am mutat la New York. Am început să trăiesc.
Și asta n-ar fi fost posibil dacă n-ai fi fost tu.
Și ăsta-i cel mai împuțit cuptor pe care l-am văzut vreodată.
Ce e? Te simți bine?
Ce este?
Printre alte probleme, am hernie...
și nu cred că port centura corect.
Phillip, ai vrea...
Sigur.
Vom fi încântați să vă invităm la un turneu de conferințe în Anglia.
Quentin?
Permite-mi să te prezint cuiva numit... broccoli.
Nu te poți întoarce în Anglia.
De ce nu?
Ai inima mărită, psoriazis pe tot corpul
și ești în remisie de la un cancer de prostată
de care n-ai spus nimănui nimic.
Un zbor transatlantic n-ar fi acum o idee bună.
Lasă-mă să vin cu tine.
Asta m-ar băga în belele cu angajatorii mei.
Nu ai nevoie de bani! Șapte ore într-o cabină presurizată.
Inima n-o să-ți reziste.
Am înțeles.
Sinucidere cu avionul, nu?
Nu vreau să mori.
De ce nu?
Ești prea important.
Se pare că vor alege un alt Bush.
Adică, ai spus că lucrurile se vor înrăutăți nu ai spus că vor fi atât de rele.
Nu-s chiar...
vânturând ideea să continui să trăiești aici, așa-i?
Nu.
Atunci, bine. Sper să mori în avion.
Așa, Anglia va trebui să suporte toate cheltuielile
și să nu aibe niciun beneficiu.
N-ar fi minunat?
Steele ce spune?
Dl Steele e comod.
Nu te pot lăsa singur o secundă.
Am crezut că n-o să mai faci.
Nu trebuie să mori în Anglia. Urăști Anglia.
Da așa e, dar va fi așa de puțină agitație.
Aproape sunt uitat acolo.
Aici...
Aici există posibilitatea
ca cineva va încerca să mă salveze în cele din urmă.
Înainte de asta... cântecul meu american de lebădă.
Am fost invitat la o ultimă sesiune de întrebări și răspunsuri.
- Unde anume? - Într-un club gay.
În Tampa, Florida.
Vrei s-o faci?
Numai ca să aflu de ce mă vor.
- Mulțumesc, Phillip. - Cu plăcere, Denis.
N-am mai fost Denis de când aveam 19 ani.
Ce o să le spun?
Ca de obicei, bănuiesc.
Insistența e cea mai mare arma a ta.
E în natura barierelor pe care le pun.
Nu căutați să deveniți ca dușmanii voștri.
Aveți povara și marea bucurie
de a fi străini.
Fiecare zi pe care o trăiești e ca un triumf.
De asta ar trebui să te agăți.
N-ar trebui să faci vreun efort în a încerca să unești societatea.
Rămâi unde ești.
Dă-ți numele și numărul asigurărilor sociale
și așteaptă ca societatea să se formeze în jurul tău.
Pentru că o va face cu siguranță.
Nu te uita nici înainte unde există îndoială,
nici înapoi unde este regretul.
Uită-te în interior și întreabă
nu dacă e ceva afară ce-ți dorești,
ci dacă e ceva în interior
ce n-ai împachetat încă.
Denis Pratt, cunoscut și ca Quentin Crisp, a murit la scurt timp după a 90-a aniversare
în Chorlton-Cum-Hardy, Manchester în ajunul renașterii naționale a omului spectacol.
Trupul i-a fost incinerat cu minimum de ceremonial și cenușa sa a zburat înapoi
la New York și împrăștiată deasupra Manhattan-ului.
Subtitrarea: Dorula resincronizare CODYBOSS1969