Tretten meter. Du burde se den.
Ta henne opp og over baugrekkverket.
Greit, Mir-2, vi går over baugen.
Hold kontakten.
Stille. Vi filmer.
Å se henne komme ut av mørket
som et spøkelsesskip...
er like sterkt hver gang.
Å se de triste restene
av det store skipet ligge her...
hvor hun landet kl. 02.30
den 15. april 1912...
etter det lange fallet...
fra verden ovenfor.
Du er så full av dritt, sjef.
Sjette dykk.
Her er vi igjen på dekket til Titanic.
Fire kilometer nede.
3821 meter.
Trykket utenfor er tre og et halvt tonn
per kubikktomme.
Disse vinduene er 23 cm tykke,
og ryker de...
er det sayonara på to mikrosekunder.
Greit, nok av det tullet.
Ta henne ned på taket av offisersmessa,
sånn som i går.
Greit.
Ok, Mir-2,
vi lander rett ovenfor den store trappen.
Er dere klare til sjøsetting?
Ja, Brock, sjøsetter Dunkin nå.
Greit, Charlie.
-Greit, lår ut.
-Lårer ut.
Brock, vi beveger oss ned langs skroget.
Oppfattet. Slipp dere ned
og gå inn landgangsdøra til første klasse.
Dere skal sjekke resepsjonsområdet
på dekk D og spisesalen.
Oppfattet.
-Lår ut.
-Lårer ut.
Ok, venstre nå. Venstre nå. Venstre.
Snoop Dog er i farta.
Vi er på vei ned trappa.
Greit, Lewis, ned til dekk B.
Dekk A.
-Gi meg noe tau, kaptein.
-Dekk B. Inn der.
-Pass opp for dørkarmen. Pass deg.
-Jeg ser den. Har den.
Det går bra. Slapp av, sjef.
Greit, ta svingen.
-Kabel ute, kaptein.
-Ta svingen. Pass veggen.
Brock, vi er ved pianoet. Er det mottatt?
Mottatt.
Akkurat der.
-Der er den. Der er soveromsdøra.
-Jeg ser den.
Vi er inne. Vi er på soverommet.
Der er Hockleys seng. Der sov jævelen.
Uff da. Noen glemte å skru av vannet.
Vent. Vent litt. Gå tilbake til høyre.
Den skapdøra. Gå nærmere.
-Du lukter noe, sjef.
-Jeg vil se hva som er under den.
Gi meg hendene mine.
Greit.
-Forsiktig. Den kan falle fra hverandre.
-Ok.
Greit, nå. Snu den. Nå. Snu den rundt.
Kom igjen. Fortsett.
Greit, slipp den.
Ser du dette, sjef?
Lønn for strevet, gutter.
Cha-ching!
-Vi klarte det, Bobby.
-Vi fikk den opp.
Ja! Du er kongen!
Hvem er best? Si det.
Du, Lewis.
-Bobby, sigaren min.
-Her.
Greit, åpne den.
La meg komme rundt.
-Har du det?
-Har det.
Pokker.
Ingen diamant.
Det samme hendte med Geraldo Rivera...
og karrieren hans ble aldri den samme.
Slå av kameraet.
Brock. Partnerne vil vite hvordan det går.
Hei, Dave. Barry. Den var ikke i safen.
Ikke vær redd.
Det er mange andre steder den kan være.
Ja, faen.
Gulvrestene i suiten, morens rom...
-Purserens safe på dekk C.
-Jimmy Hoffas koffert.
Flere andre steder.
Folkens, dere må stole på meg.
Jeg vet vi er nær.
Vi må bare gå gjennom
en liten elimineringsprosess.
Vent litt.
-La meg se den.
-Vi har kanskje noe her, folkens.
-Hvor er bildet av smykket?
-Vi ringer dere opp igjen.
Skulle du ha sett.
Skattejeger Brock Lovett er mest kjent
for funnet av spansk gull.
Ja da, du skal snart få mat.
Han har leid russiske ubåter for å nå
det mest kjente av alle skipsvrak...
Titanic.
Han er med oss via satellitt
fra forskningsskipet Keldysh...
i Nord-Atlanteren.
-Hallo, Brock.
-Hallo, Tracy.
Alle kjenner selvsagt
historiene om Titanic.
Høysinnet til orkesteret som spilte
helt til slutten og alt det der.
Men det jeg ser etter,
er de ukjente historiene...
hemmelighetene gjemt dypt inne
i Titanics skrog.
Vi bruker robotteknologi
for å komme oss lenger inn i vraket...
enn noen andre har vært før.
Ekspedisjonen din har skapt en debatt...
angående retten til
å heve deres funn og etikk.
Mange kaller dere likplyndrere.
Ingen kalte noensinne funnet av skattene
i Tut-ankh-Amons grav...
-Hva er det?
-Skru opp lyden, kjære.
Museumstrente eksperter sendes ut hit
for å sørge for...
at alt vi finner preserveres
og katalogiseres skikkelig.
Ta en titt på denne tegningen
som vi fant i dag.
Et papirstykke som har vært
under vann i 84 år...
klarte teamet mitt å berge.
Skulle dette forblitt usett
på havets dyp for alltid?
Vi kan se det, og...
Skulle du ha sett.
Brock, det er en satellittsamtale til deg.
Bobby, vi skal sjøsette.
Ser du de miniubåtene på vei ut?
Stol på meg, dette er en samtale du vil ta.
Dette bør være bra.
-Snakk høyt. Hun er ganske gammel.
-Jippi.
Brock Lovett her.
Hva kan jeg hjelpe deg med, fru...
Calvert. Rose Calvert.
Fru Calvert?
Jeg bare lurte på om du har funnet
Havets hjerte ennå, herr Lovett?
Sa jo at du ville ta den samtalen.
Greit, du har min oppmerksomhet, Rose.
Kan du fortelle oss
hvem kvinnen på bildet er?
Å, ja. Kvinnen på bildet er meg.
Hun er en løgner! En gærning
på jakt etter penger eller berømmelse.
Gud vet hvorfor!
Som den russiske "prinsessen".
De nærmer seg!
Rose Dewitt Bukater døde på Titanic
da hun var 17, ikke sant?
Det er korrekt.
Hadde hun overlevd,
ville hun vært over 100 år nå.
101 neste måned.
Greit, så hun er en veldig gammel løgner.
Jeg har allerede sjekket
bakgrunnen hennes...
helt tilbake til 20-tallet,
da hun jobbet som skuespillerinne.
Skuespillerinne.
Din første ledetråd, Sherlock.
Hun het Rose Dawson den gangen. Så
giftet hun seg med en fyr som het Calvert.
De flyttet til Cedar Rapids
og hun trykket ut et par unger.
Nå er Calvert død,
og Cedar Rapids har gått samme veien.
Og alle som vet om diamanten...
skal liksom være døde eller her på båten,
men hun vet.
Reiser ikke akkurat lett, gjør hun vel?
Fort deg, hjelp ham!
Fru Calvert, jeg er Brock Lovett.
Velkommen om bord på Keldysh.
Greit, la oss få henne inn der.
-Hei, fru Calvert.
-Hei.
-Velkommen om bord.
-Takk.
Ja?
-Er kahyttene deres greie?
-Å, ja, veldig fine.
Har du møtt barnebarnet mitt, Lizzy?
Hun passer på meg.
Vi møttes for noen minutter siden.
Husker du bestemor, oppe på dekk?
Å, ja...
Sånn. Det er bra. Må ha med meg
bildene mine når jeg er ute og reiser.
Skal jeg hente noe til deg?
Er det noe du har lyst på?
Ja.
Jeg har lyst til å se tegningen min.
Ludvig XVI hadde en fantastisk stein
som het Kronens blå diamant.
Den forsvant i 1792.
Omtrent samtidig
som gamle Ludvig mistet hodet.
Det verserer en teori
om at diamanten også ble kuttet.
Slipt på nytt til en hjerteformet stein
som ble kjent som Havets hjerte.
I dag ville den vært verdt
mer enn Hope-diamanten.
Det var en forferdelig, tung sak.
Jeg bar den kun den ene gangen.
Tror du virkelig at dette er deg, bestemor?
Det er meg, kjære.
Var jeg ikke vakker?
Jeg sporet det
gjennom forsikringsdokumenter.
En gammel erstatningssak ble avgjort
i all hemmelighet.
Kan du fortelle meg
hvem som krevde erstatning, Rose?
En som heter Hockley, skulle jeg tro.
Nathan Hockley. Det er korrekt.
Stålmagnat fra Pittsburgh.
Kravet var over et diamanthalsbånd
sønnen hans kjøpte til sin forlovede, deg.
En uke før han seilte med Titanic.
Det ble anmeldt rett etter forliset.
Så diamanten må ha gått ned med skipet.
Ser du datoen?
"14. april 1912."
Det betyr at hvis bestemoren din er
hvem hun sier hun er...
hadde hun på seg diamanten
den dagen Titanic forliste.
Og det gjør deg til min nye bestevenn.
Her er noen av tingene vi hentet opp
fra lugaren din.
Dette var mitt.
Så merkelig!
Og det ser ut akkurat slik det gjorde
sist gang jeg så det.
Speilbildet har forandret seg litt.
Er du klar til å dra tilbake til Titanic?
Greit. Hun traff isfjellet på styrbord side.
Hun humper bortover og slår hull i siden,
nesten som morse...
under vannlinjen.
Så begynner de fremre deler å ta inn vann.
Når vannmengden øker, lekker vannet
over de vanntette skottene...
som uheldigvis ikke går høyere
enn til dekk E.
Så nå, når baugen går ned,
går akterenden opp, først sakte...
siden fortere og fortere, og til slutt
står hele bakenden rett til værs.
Og det er en stor bakende.
Vi snakker om 20-30 000 tonn.
Skroget er ikke designet
til å takle den slags trykk.
Så hva skjer?
Hun revner, helt ned til kjølen...
og akterenden faller
og legger seg rett igjen.
Så, mens baugen synker, dras akterenden
opp vertikalt og rives til slutt av.
Akterenden dupper som en kork
i noen minutter...
oversvømmes, og går til slutt ned
rundt kl. 02.20...
to timer og 40 minutter
etter sammenstøtet.
Baugparten seiler av sted under vannet
og lander omtrent en kilometer unna...
med en fart på 20-30 knop
når den treffer havbunnen.
Ganske kult, hva?
Takk for den flotte forklaringen,
herr Bodine.
Opplevelsen av det hele...
var selvsagt noe annerledes.
Vil du dele det med oss?
-Jeg tar henne med til lugaren.
-Nei.
-Kom igjen, bestemor.
-Nei!
Gi meg båndopptakeren.
Fortell, Rose.
Det er 84 år siden.
Det er greit. Bare prøv å huske noe,
hva som helst.
Vil du høre dette eller ikke, herr Lovett?
Det er 84 år siden...
men jeg kan fremdeles lukte
den ferske malingen.
Porselenet hadde aldri blitt brukt.
Lakenene hadde aldri blitt sovet i.
Titanic ble kalt drømmeskipet.
Og det var hun.
Det var hun virkelig.
Alle passasjerer på tredje klasse
med fremre kahyttplass...
denne vei! Denne køen! Her...
-Det er en stor båt, hva?
-Pappa, det er et skip.
Du har rett.
Jeg skjønner ikke
hva alt oppstyret gjelder.
Hun ser ikke noe større ut enn Mauretania.
Du kan være likeglad over visse ting, Rose,
men ikke over Titanic.
Hun er over 30 meter lenger
enn Mauretania, og mye mer luksuriøs.
Datteren din er sjeldent vanskelig
å imponere, Ruth.
Så dette er skipet de sier ikke kan synke.
Det kan ikke synke.
Gud kunne ikke senket det.
Sir, du må sjekke bagasjen inn
gjennom hovedterminalen.
Den veien, sir.
Jeg stoler på deg.
Vennligst snakk med bæreren.
Ja, sir. Med fornøyelse, sir.
Hvis jeg kan gjøre noe...
Ja.
Alle koffertene fra den bilen. Tolv herfra.
Og safen til dagligstuen
tilhørende rom B-52, 54, 56.
Damer, vi må skynde oss. Kom igjen.
-Kåpen min?
-Jeg har den, frøken.
Still dere i kø her for helseinspeksjon.
Alle passasjerer på tredje klasse,
still dere i kø her for helseinspeksjon.
Opp med haken.
KUN PASSASJERER
-Velkommen om bord, frue.
-Velkommen på Titanic.
Det var drømmeskipet for alle andre.
For meg var det et slaveskip...
som tok meg med tilbake
til Amerika i lenker.
Utad var jeg alt en veloppdragen pike
skulle være.
Inni meg skrek jeg.
Jack, du er pazzo. Du vedder alt vi har.
Har du ingenting, har du ingenting å tape.
Idiot. Jeg fatter ikke
at du spilte bort billettene våre.
Sven?
Ett.
TREDJE KLASSE -WHITE STAR LINE
Greit.
Sannhetens øyeblikk.
Noens liv kommer til å forandre seg.
Fabrizio?
-Niente.
Olaf?
Ingenting.
Sven?
To par.
Jeg er lei meg, Fabrizio.
Che lei meg, ma vaffanculo! Veddet du alt?
Jeg er lei for at du ikke
får se moren din igjen på lenge.
For vi skal til Amerika. Fullt hus, gutter.
Kom igjen.
Jeg skal hjem!
-Jeg skal hjem.
-Jeg skal til Amerika!
Nei, kompis.
Titanic skal til Amerika, om fem minutter.
Pokker, Fabri. Kom igjen. Her.
Vi reiser med stil nå.
Vi er noen skikkelige flottinger.
Vi er nesten kongelige, ragazzo mio.
Ser du? Det er min destino.
Som jeg har sagt før,
jeg skal til Amerika og bli millionær.
-Du er pazzo.
-Kanskje, men jeg har billettene.
-Jeg trodde du var kjapp.
-Aspetta!
Vent! Hei, vent!
Vi er passasjerer! Passasjerer!
Har dere vært gjennom inspeksjonskøen?
Selvsagt.
Og uansett har vi ikke lus.
Vi er begge amerikanere.
Greit. Kom om bord.
Vi er de heldigste jævlene i verden.
Vet du det?
Farvel!
-Kjenner du noen?
-Selvsagt ikke. Det er ikke poenget.
-Farvel. Jeg kommer til å savne deg.
-Farvel!
-Farvel.
-Jeg skal aldri glemme deg!
Kom med meg, kjære. La oss gå.
DEKK G
G-60.
Unnskyld meg, frue.
Her er det.
Hvordan står det til? Jack.
Hyggelig å treffe deg.
Jack Dawson. Hyggelig å treffe deg.
Hvordan står det til?
Hvem sa at du fikk ligge øverst?
Hvor er Sven?
Dette er ditt private promenadedekk, sir.
Ønsker herren noe? Unnskyld meg.
-Denne?
-Nei.
Det var mange ansikter på det.
Her er det.
Vil du ha ut alle sammen, frøken?
Ja, det trengs litt farge i dette rommet.
Legg det der inne. I skapet.
Herregud, ikke de fingermaleriene igjen.
De var virkelig bortkastede penger.
Forskjellen mellom Cals kunstsmak og min
er at jeg har en.
De er fascinerende...
som å være i en drøm eller noe.
Der er sannhet, men ingen logikk.
-Hva heter kunstneren?
-Et eller annet Picasso.
Et eller annet Picasso.
Han vil aldri bli noe stort. Merk mine ord.
-Heng Degas-bildet på soverommet.
-De var iallfall billige.
Sett det i skapet.
I Cherbourg kom en kvinne
ved navn Margaret Brown om bord.
Alle kalte henne Molly.
I historien ble hun kjent
som Usynkelige Molly Brown.
Jeg hadde ikke tenkt å vente på deg
i hele dag, gutt.
Her, hvis du tror du klarer det.
Mannen hennes hadde funnet gull
et sted i vesten.
Hun var det mor kalte "nye penger".
Neste ettermiddag dampet vi vestover...
fra kysten av Irland...
med intet annet foran oss enn hav.
Ta henne til sjøs, herr Murdoch.
La henne strekke på beina.
Ja, sir.
-Full fart fremover, herr Moody.
-Greit, sir.
HALV -FULL
Full fart fremover.
Full fart fremover!
Kom igjen, gutter, fort dere.
Hva leser hun?
Greit! La oss fyre henne opp skikkelig!
Vi har full fart fremover!
Kom igjen, tilbake til arbeidet.
DAMPTRYKKMÅLER
21 knop, sir.
Hei, se!
Ser du den?
Der er en til. Ser du den?
Se på den der! Se som han hopper!
Jeg kan se Frihetsgudinnen allerede.
Veldig liten, selvfølgelig.
Jeg er verdens konge!
Hun er det største fremkomstmiddel
noensinne laget av mennesker.
Og det er vår mesterlige skipsbygger,
herr Andrews, som har designet henne.
Jeg har kanskje bygget henne,
men det var herr Ismays idé.
Han så for seg et dampskip så stort...
og så luksuriøst
at det aldri skulle kunne bestrides.
Og her er hun, skapt etter vårt ønske.
Hør, hør.
Laksen.
Du vet jeg ikke liker det der, Rose.
Hun vet.
Vi tar begge lammesteken.
Blodig og med veldig lite mintsaus.
Du liker lammestek, ikke sant, vennen?
Pølse.
Skal du skjære opp kjøttet
for henne også, Cal?
Hvem kom på navnet Titanic?
-Var det deg, Bruce?
-Ja, faktisk.
Jeg ville uttrykke ren størrelse.
Og størrelse betyr stabilitet, luksus...
og framfor alt styrke.
Har du hørt om dr. Freud, herr Ismay?
Hans tanker om at menn er opptatt
av størrelse...
er kanskje av stor interesse for deg.
Hva er det med deg?
Unnskyld meg.
Jeg beklager virkelig.
Hun er ei kruttønne, Cal.
Håper du kan takle henne.
Jeg bør kanskje se på
hva hun leser fra nå av...
ikke sant, fru Brown?
Freud, hvem er han? Er han en passasjer?
Båten er fin?
Ja, det er et irsk skip.
Er engelsk, ja?
Nei, det ble bygd i Irland.
15 000 irer bygde det.
Stø som fjell. Store, irske hender.
Det er typisk.
Hundene fra første klasse kommer ned hit
for å bæsje.
Det lar oss vite hvor på rangstigen vi er.
Som om vi kunne glemme det.
Jeg heter Tommy Ryan.
-Jack Dawson.
-Hallo.
-Fabrizio.
-Hei.
Tjener du noen penger
på tegningene dine?
Glem det, gutt.
Det snør rosa elefanter...
før du kommer nær en som henne.
Jeg så på livet mitt
som om jeg allerede hadde levd det.
En endeløs rekke av selskaper
og kotiljonger...
lystbåter og polokamper.
Alltid de samme kjedelige menneskene,
de samme innholdsløse samtalene.
Jeg følte det som om jeg sto
ved et høyt stup...
med ingen til å trekke meg inn igjen.
Ingen som brydde seg...
eller la merke til det.
Ikke gjør det.
Bli der du er.
Ikke kom nærmere.
Kom igjen. Gi meg hånden din,
jeg skal dra deg inn.
Nei! Bli der du er.
Jeg mener det.
Jeg slipper taket.
Nei, det gjør du ikke.
Hva mener du med at jeg ikke vil?
Ikke prøv å fortelle meg hva jeg vil
og ikke vil gjøre. Du kjenner meg ikke.
Da hadde du gjort det allerede.
Du distraherer meg. Gå vekk.
Jeg kan ikke. Jeg er involvert nå.
Slipper du,
er jeg nødt til å hoppe uti etter deg.
Ikke vær dum.
-Du vil bli drept.
-Jeg er en god svømmer.
Fallet alene vil drepe deg.
Det vil gjøre vondt.
Det kan vi nok ikke komme utenom.
For å være ærlig, så er jeg mer bekymret...
over at vannet er så kaldt.
Hvor kaldt?
På frysepunktet. Kanskje noen grader over.
Har du...
Har du noen gang vært i Wisconsin?
Hva?
De har noen av de kaldeste vintrene
som finnes.
Jeg vokste opp der, nær Chippewa Falls.
Jeg husker fra barndommen
at jeg og faren min...
dro på isfiske på Lake Wissota.
-Isfiske er når du...
-Jeg vet hva isfiske er.
Unnskyld.
Du virker liksom bare
som en som holder seg innendørs.
Uansett, så...
Jeg falt gjennom et sted
hvor isen var tynn.
Og det sier jeg deg...
at å falle i så kaldt vann...
som det der nede...
føles som å bli knivstukket
tusenvis av ganger over hele kroppen.
Du kan ikke puste. Du kan ikke tenke.
I alle fall ikke på noe annet enn smerten.
Derfor gleder jeg meg ikke
til å hoppe uti etter deg.
Som jeg sa...
jeg har ikke noe valg.
Så jeg håper vel egentlig på
at du vil komme tilbake over rekka...
og la meg slippe unna.
Du er gal.
Det sier alle...
men denne gangen...
er det jo du som henger utover
akterenden på et skip.
Kom igjen.
Gi meg hånden din.
Du vil ikke gjøre dette.
Jeg heter Jack Dawson.
Rose Dewitt Bukater.
Jeg må få deg til å skrive det ned for meg.
Kom igjen.
Jeg har deg. Kom igjen.
Kom igjen!
Vær så snill og hjelp meg!
-Vær så snill og hjelp meg!
-Hør på meg. Jeg har deg.
Jeg skal ikke slippe taket.
Dra deg opp. Kom igjen!
Kom igjen. Sånn, ja.
Du greier det.
Jeg har deg.
Hva skjer her?
Bli der du er! Ikke rør deg!
Hent skipssersjanten.
Dette er helt uakseptabelt.
Hva fikk deg til å tro
at du kunne ta på min forlovede?
Se på meg, din slamp!
-Cal.
-Hva trodde du at du drev med?
Cal, slutt. Det var et uhell.
Et uhell?
Ja.
Dumt, egentlig.
Jeg lente meg fremover og skled.
Jeg lente meg langt fram for å se...
-Propellene?
-Propellene, og jeg skled.
Og jeg ville ha falt over bord,
men herr Dawson her reddet meg.
Og falt nesten over selv.
Hun ville se propellene.
Som sagt,
kvinner og maskineri går ikke sammen.
Var det slik det skjedde?
Ja, det var omtrent slik.
Da er jo gutten en helt.
Bra for deg, gutt. Godt gjort.
Så alt er bra,
og vi kan gå tilbake til konjakken?
Se på deg. Du må være gjennomfrossen.
La oss få deg inn.
Kanskje gutten skulle få noe?
Selvsagt.
Herr Lovejoy...
jeg tenker 20 $ burde være nok.
Er det verdien av å redde
kvinnen du elsker?
Rose er misfornøyd.
Hva må jeg gjøre?
Jeg har det.
Kanskje du kan spise middag
sammen med oss i morgen kveld.
Traktere gruppen vår
med din heltemodige beretning.
Greit. Regn med meg.
Bra. Da er det avtalt.
Dette blir interessant.
Kan jeg bomme en røyk?
Du burde knytte dem.
Det er interessant.
Den unge damen skled så plutselig...
og du hadde likevel tid til å ta av deg
jakken og skoene.
Jeg vet du har vært melankolsk.
Jeg later ikke som om jeg vet hvorfor.
Jeg hadde tenkt å spare dette...
til forlovelsesgallaen vår neste uke.
Men så tenkte jeg: "I kveld."
Kjære vene!
Kanskje som en påminnelse
om hva jeg føler for deg.
-Er det en...
-Diamant? Ja.
56 karat, for å være nøyaktig.
Den ble båret av Ludvig XVI.
De kalte den Le Coeur de la Mer.
-Havets hjerte.
-Havets hjerte. Ja.
Det er overveldende.
Det er for kongelige.
Vi er kongelige, Rose.
Det finnes ingenting jeg ikke kan gi deg.
Det er ingenting jeg vil nekte deg...
bare du ikke ville avvise meg.
Åpne ditt hjerte for meg, Rose.
Jeg har vært alene siden jeg var 15.
Siden foreldrene mine døde.
Og jeg har ingen søsken eller
nære slektninger i den delen av landet.
Så jeg dro derfra
og har ikke vært der siden.
Du kan kalle meg et villfrø
som blåser i vinden.
Nå, Rose, vi har gått omtrent halvannen
kilometer rundt dette båtdekket...
og snakket om hvor fint været har vært
og hvordan jeg vokste opp...
men jeg har på følelsen at det var
noe annet du kom for å snakke om.
-Herr Dawson, jeg...
-Jack.
Jack...
jeg ville takke deg for det du gjorde.
Ikke bare for å dra meg opp igjen...
-men for din diskresjon.
-Ikke noe problem.
Hør her...
jeg vet hva du tenker:
"Stakkars lille rike pike.
Hva vet vel hun om elendighet?"
Nei.
Det var ikke det jeg tenkte.
Det jeg tenkte, var:
"Hva kunne ha hendt med denne piken, så
hun mente det ikke fantes andre utveier?"
Vel, jeg...
Det var alt.
Det var hele verdenen min
og alle menneskene i den.
Og livet mitt går én retning...
det suser av gårde,
og jeg makter ikke å stanse det.
Herregud, se på den.
Du ville gått rett til bunns.
Fem hundre invitasjoner er sendt ut.
Hele Philadelphia-sosieteten vil være der.
Og hele tiden føler jeg...
at jeg står midt i et folksomt rom...
og skriker av mine lungers fulle kraft,
og ingen ser opp engang.
Elsker du ham?
Hva behager?
Elsker du ham?
Nå er du uforskammet.
Du burde ikke stille meg det spørsmålet.
Det er et enkelt spørsmål.
Elsker du fyren, eller ikke?
Dette er ikke en passende samtale.
Hvorfor kan du ikke bare svare
på spørsmålet?
Dette er latterlig.
Vi kjenner ikke hverandre...
og vi har slett ikke denne samtalen.
Du er uforskammet og udannet
og innbilsk...
og jeg går nå.
Jack, herr Dawson, det var en fornøyelse.
Jeg kom for å si takk,
og nå har jeg takket deg...
Og du har fornærmet meg.
Du fortjente det.
-Særlig.
-Jo.
-Jeg trodde du skulle gå.
-Jeg går nå.
Du er så irriterende.
Vent litt, jeg trenger ikke å gå.
Dette er min del av skipet. Du kan gå.
Jaså, du! Hvem er uforskammet nå?
Hva er denne dumme tingen
du bærer rundt på?
Er du kunstner eller noe?
Disse er ganske gode.
De er veldig gode, faktisk.
Jack, dette er utsøkt arbeid.
De likte dem ikke noe særlig
i gamle Paree.
Paris?
Du har jammen reist litt, selv om du er...
En person med begrensede midler.
Kom igjen, en fattig gutt. Du kan si det.
Du verden.
Og disse er tegnet med modell?
Det er noe av det som er bra med Paris.
Masse jenter som er villige
til å ta av seg klærne.
Du likte denne kvinnen.
Du brukte henne flere ganger.
Hun har vakre hender, ser du?
Jeg tror du har hatt en affære med henne.
Nei. Bare med hendene hennes.
Hun var en prostituert med ett bein.
Ser du?
Hun hadde god humoristisk sans også.
Og denne kvinnen...
pleide å sitte på en bar hver kveld...
og hun hadde på seg
alle smykker hun eide...
og bare ventet på sin tapte kjærlighet.
Vi kalte henne Madame Bijoux.
Se, alle klærne hennes er møllspiste.
Du har talent, Jack.
Det har du.
-Du ser mennesker.
-Jeg ser deg.
Og?
Du ville ikke ha hoppet.
Men hensikten med universitetet
er å finne en passende mann.
Rose har allerede gjort det.
Se, nå kommer den vulgære
Brown-kvinnen.
Fort, reis dere før hun setter seg hos oss.
Hallo, jenter. Jeg håpte å treffe dere til te.
Vi beklager så meget. Du gikk glipp av det.
Grevinnen og jeg skulle akkurat ut
og spasere på båtdekket.
For en god idé. Jeg trenger
en oppdatering på sladrefronten.
Grevinne.
Har du ennå ikke fyrt opp
i de fire siste dampkjelene?
Nei, jeg ser ikke behovet for det.
Vi ligger godt an.
Avisene kjenner størrelsen på Titanic.
Nå vil jeg at de skal bli forbauset
over farten.
Vi må gi dem noe nytt å skrive om.
Titanics jomfrutur må skape overskrifter.
Herr Ismay...
jeg ville foretrekke å ikke presse
maskinene før de er skikkelig innkjørt.
Selvsagt, jeg er kun passasjer.
Jeg overlater det til deg
å avgjøre hva som er best.
Men for en storslått avslutning
på din siste overfart...
dersom vi ankommer New York
tirsdag kveld og overrasker alle.
Komme i avisens morgenutgave.
Pensjonere seg med et smell, hva, E.J.?
Bra.
Etter det, jobbet jeg på en blekksprutbåt
i Monterey...
så dro jeg til Los Angeles,
til bryggen i Santa Monica...
og begynte å tegne portretter der
for 10 cent stykket.
Hvorfor kan jeg ikke være som deg, Jack?
Bare sikte mot horisonten
når jeg måtte føle for det.
Si at vi kan dra dit en gang,
til den bryggen...
selv om vi bare ender opp
med å snakke om det.
Nei, vi kan gjøre det. Drikke billig øl...
kjøre berg-og-dal-banen til vi kaster opp.
Så kan vi ri hester på stranden,
rett inn i bølgene.
Men du må gjøre det som en ekte cowboy,
ikke noe damesal-tull.
-Mener du ett bein på hver side?
-Ja.
-Kan du vise meg?
-Klart, hvis du vil.
Lær meg å ri som en mann.
Og tygge skrå som en mann.
Og spytte som en mann.
Mener du at du ikke lærte det
på pensjonatskolen?
Nei.
Kom igjen, jeg skal vise deg. Vi gjør det.
Jeg skal vise deg, kom igjen.
-Jack, nei.
-Kom igjen.
-Nei. Vent, Jack.
-Kom igjen.
Nei, Jack. Jeg kan ikke, Jack.
Se nå.
Det er motbydelig.
Greit, din tur.
Det var sørgelige greier.
Du må harke skikkelig.
Legg litt kraft i det, bruk armene...
bøy nakken.
Så du hvor langt den gikk?
Greit, din tur.
-Det var bedre. Du må trene.
-Mener du det?
Virkelig harke det opp og gi den litt fylde.
Du må...
Mor.
Får jeg presentere deg for Jack Dawson?
Det er meg en ære.
De andre var vennlige mot
og nysgjerrige...
på mannen som hadde reddet livet mitt.
Men moren min så på ham som et insekt.
Et farlig insekt som måtte knuses raskt.
Jack, det høres ut som du er god å ha
når en havner i klypa.
Hvorfor må de alltid varsle middagen...
som et fordømt kavaleriangrep?
Skal vi gå og kle oss, mor?
Ser deg ved middagen, Jack.
Gutt?
Gutt!
Har du den ringeste anelse
om hva du gjør?
Ikke egentlig.
Du holder på å entre slangegropa.
Hva skal du ha på deg?
Tenkte meg det. Kom med meg.
Jeg hadde rett.
Du og sønnen min
er omtrent samme størrelse.
Ganske nærme.
Du skinner som en ny mynt.
God kveld, sir.
Det er mange tusen tonn Hockley-stål
i dette skipet.
-Hvilken del?
-Alle de riktige delene, selvsagt.
Da vet vi hvem som er ansvarlig
om det skjer noe.
-Hvor er min datter?
-Hun kommer snart.
Der er grevinnen.
-Hallo, kjære.
-God kveld, Cal.
Så godt å se deg.
Jeg så det på cinematografen,
og jeg har alltid hatt lyst til å gjøre det.
Jeg ser deg ved middagen.
Elskede...
du husker vel herr Dawson?
Dawson.
Det er utrolig.
Du ser nesten ut som en gentleman.
Nesten.
Du verden.
Min kjære, det er herlig å se deg.
For en utrolig reise.
-Det er vilt, ikke sant?
-Fullstendig vanvittig.
Der er grevinnen av Rothes.
Og det er John Jacob Astor...
den rikeste mannen om bord.
Hans lille hustru, Madeleine,
er på min alder, og gravid.
Ser du hvordan hun prøver å skjule det?
Litt av en skandale.
Og der er Benjamin Guggenheim
og hans elskerinne, Madame Aubert.
Fru Guggenheim er selvsagt hjemme
med barna.
Og her har vi sir Cosmo og Lucile,
lady Duff-Gordon.
Hun designer uskikkelig undertøy,
et av hennes mange talenter.
Meget populær blant de kongelige.
Gratulerer, Hockley. Hun er vidunderlig.
Tusen takk.
-Vil du følge en dame til bordet?
-Naturligvis.
Kjæreste?
Ikke så vanskelig, er det vel, Jack?
Husk at de elsker penger.
Så bare lat som om du eier en gullgruve,
da aksepterer de deg.
Hei, Astor.
Hallo, Molly, hyggelig å se deg.
J.J., Madeleine, hils på Jack Dawson.
-Hvordan har du det?
-Hyggelig.
Så, Jack...
er du en Boston Dawson?
Nei, en Chippewa Falls Dawson, faktisk.
Å, ja.
Han må ha vært nervøs,
men han vaklet aldri.
De antok at han var en av dem.
Arving til en jernbaneformue, kanskje.
Nye penger, naturligvis,
men likevel medlem av klubben.
Mor kunne en selvsagt alltid stole på.
Fortell oss hvordan dere bor
på tredje klasse, herr Dawson.
Jeg hører det er ganske bra
på dette skipet.
Det beste jeg har sett, frue.
Nesten ingen rotter.
Herr Dawson besøker oss fra tredje klasse.
Han var til hjelp for min forlovede
i går kveld.
Det viser seg
at herr Dawson er en ganske god kunstner.
Han var snill nok til å vise meg noen
av arbeidene sine i dag.
Rose og jeg er noe uenig i vår definisjon
av god kunst.
Ikke for å dra i tvil dine arbeider, sir.
Er alle disse til meg?
Bare begynn ytterst og spis deg innover.
Han kjenner hver nagle her,
ikke sant, Thomas?
Skipet deres er et underverk,
herr Andrews.
Takk skal du ha, Rose.
Hvordan ønsker herren kaviaren?
Ingen kaviar til meg, takk.
Har aldri likt det noe særlig.
Hvor bor du egentlig, herr Dawson?
Akkurat nå er adressen min RMS Titanic.
Deretter er jeg i Guds hender.
Og hvordan har du råd til å reise?
Jeg jobber meg fra plass til plass.
Trampbåter og slikt.
Men jeg vant billetten min til Titanic
i et heldig pokerspill.
Veldig heldig.
Livet er et spill om hell.
En ordentlig mann skaper sin egen lykke,
Archie. Ikke sant?
Syns du slik rotløs eksistens er tiltalende?
Ja, frue, det syns jeg.
Jeg har alt jeg trenger akkurat her.
Jeg har luft i lungene
og noen blanke papirark.
Jeg elsker å våkne om morgenen
og ikke vite hva som skal skje...
eller hvem jeg skal møte...
hvor jeg ender opp.
Her om kvelden sov jeg under en bro,
og nå...
er jeg her, på det største skipet i verden...
og drikker champagne med dere.
Jeg tar litt mer av den.
Jeg mener livet er en gave, og jeg har
ingen planer om å sløse det bort.
En vet aldri hva slags kort en får
i neste omgang.
En lærer å ta livet som det kommer.
Her, Cal.
Å la hver dag få betydning.
-Bra sagt, Jack.
-Hør, hør.
La hver dag få betydning.
La hver dag få betydning!
Bravo.
Men herr Brown visste ikke
at jeg hadde gjemt pengene i ovnen.
Så han kommer hjem full som en alke,
feirende, og fyrer opp.
Bravo.
Nå serveres det konjakk i røkerommet.
-Blir dere med og tar en konjakk, herrer?
-For en god idé.
De trekker seg tilbake i en sky av røyk
og gratulerer hverandre...
med at de er universets herskere.
Damer, takk for at vi fikk holde dere
med selskap.
Rose, får jeg følge deg til lugaren?
Nei, jeg blir her.
Vær så god, Molly.
Blir du med, Dawson?
Du vil vel ikke bli her ute
sammen med damene, eller hva?
-Nei takk, jeg må komme meg tilbake.
-Sikkert best, det.
Vi diskuterer kun forretninger og politikk
og slikt.
Det ville ikke interessert deg.
Men, Dawson...
fint at du kunne komme.
Jack, må du gå?
Det er på tide at jeg går og ror
med de andre slavene.
God natt, Rose.
La det få betydning -møt meg ved klokken
Har du lyst til å gå på en skikkelig fest?
Er det greit
om jeg legger hånden her? Greit.
Hva?
Jeg skjønner ikke hva du sier.
Jeg skal danse med henne nå, ok?
Kom igjen.
-Hva?
-Kom igjen.
-Bli med meg.
-Jack! Jack, vent.
Jeg kan ikke gjøre dette.
Vi må litt nærmere hverandre, slik.
Du er fremdeles kjæresten min, Cora.
-Jeg kan ikke trinnene.
-Ikke jeg heller, bare følg musikken.
Ikke tenk.
Vent, Jack! Stopp!
Stopp! Vent!
Nei, Jack.
...utover domsmakten
i Sherman-forordningen.
Det vil advokatene mine bruke.
Det er hva Rockefeller sa,
men Høyesterett kjøpte ikke det.
Hva?
Tror du en førsteklasses pike
ikke kan drikke?
Kom deg vekk herfra.
Går det bra med deg?
Ja da.
To av tre.
Så...
dere tror dere er store, tøffe menn?
La meg se dere gjøre dette.
Hold denne for meg, Jack. Hold den opp.
Jesus, Maria og Josef.
-Går det bra med deg?
-Det er år og dag siden jeg har gjort det.
Kaffe, sir?
Jeg hadde håpet
at du ville komme til meg i går kveld.
Jeg var trett.
Dine utskeielser under dekk
var sikkert meget anstrengende.
Så du fikk den tjeneren din
til å følge etter meg. Så typisk av deg.
Du skal aldri oppføre deg slik igjen, Rose,
er det forstått?
Jeg er ikke formannen i en av gruvene dine
som du kan kommandere.
Jeg er din forlovede.
Min forlovede!
Ja, det er du, og min hustru!
Min hustru i praktisk forstand,
om enn ikke juridisk. Så du vil ære meg.
Du vil ære meg slik det kreves
at en hustru ærer sin mann.
Jeg vil ikke bli gjort til narr, Rose.
Er det på noen måte uklart?
Nei.
Bra. Unnskyld meg.
Frøken Rose.
-Vi hadde et lite uhell.
-Det går så bra, frøken Rose.
-Unnskyld, Trudy.
-Det går bra.
La meg hjelpe deg.
Det går bra, frøken.
-Te, Trudy.
-Ja, frue.
Du skal ikke treffe den gutten igjen.
Er det forstått?
Jeg forbyr det, Rose.
Slutt, mor.
Du begynner bare å blø neseblod.
Dette er ikke en lek.
Situasjonen vår er prekær.
Du vet at pengene er borte.
Selvsagt vet jeg at de er borte.
Du minner meg på det hver dag.
Faren din etterlot oss ingenting annet i arv
enn stor gjeld skjult bak et godt navn.
Det navnet er det eneste gode kortet
vi har å spille.
Jeg skjønner meg ikke på deg.
Foreningen med Hockley er bra.
Den vil sikre vår overlevelse.
Hvordan kan du legge dette
på mine skuldre?
Hvorfor er du så egoistisk?
Jeg, egoistisk?
Ønsker du å se moren din jobbe
som en sydame?
Er det dét du vil?
Å se de fine tingene våre solgt på auksjon?
Minnene våre spredd for alle vinder?
Det er så urettferdig.
Selvsagt er det urettferdig.
Vi er kvinner.
Valgene våre er aldri enkle.
Vern dem med din styrende hånd
Fra alle farer på jorden
O ånd som Faderen sendte
For å spre over himmelhvelvingen
O himmelens vind, gjennom din makt
Redd alle som utfordrer englenes flukt
Og hold et voktende øye med dem
-Hallo, herr Andrews.
-Hallo, Jack.
Jeg må bare snakke med noen et øyeblikk.
-Sir, du skal egentlig ikke være her.
-Jeg må bare snakke med noen.
Jeg var her i går kveld,
husker du meg ikke?
Nei, dessverre.
-Nå må du gå din vei.
-Han kan bekrefte det.
Jeg må bare snakke...
Herr Hockley og fru Dewitt Bukater...
er forsatt glad for at du hjalp til.
De ba meg gi deg denne
for å vise sin takknemlighet.
Jeg vil ikke ha penger. Jeg vil...
Og også minne deg på at du reiser
på tredje klasse...
og at ditt nærvær her
ikke lenger er passende.
Vær så snill,
jeg vil bare ha et ord med Rose.
Vennligst se til at herr Dawson kommer
seg tilbake der han hører hjemme...
og at han blir der.
Ja, sir. Kom igjen, du.
Hør oss når vi påkaller deg
For dem i fare på havet
Og hvorfor har du to ror?
-Dette brukes kun når vi er nær land.
-Unnskyld, sir.
Nok en advarsel om is.
Denne er fra Noordam.
Takk, Sparks.
Ingen grunn til bekymring.
Det er helt vanlig på denne årstiden.
Vi setter faktisk opp farten.
Jeg beordret fyr i de siste dampkjelene.
Ok, sønn, surr den stramt opp,
slik jeg viste deg. Sånn, ja.
Så slipper du den.
Kjempebra.
Unnskyld meg, herr Andrews...
men jeg regnet litt på det...
og med antallet livbåter ganger
den kapasiteten du nevnte...
Beklager, men det virker ikke som
at det er nok for alle om bord.
Kun til halvparten, faktisk.
Rose, du går ikke glipp av noe, gjør du vel?
Faktisk, så har jeg lagt inn
en ny type daviter...
som kan ta en ekstra rad med båter
på innsiden av denne.
Men det var noen som mente...
at dekket ville se for rotete ut.
Så jeg ble tilsidesatt.
Det er bortkastet dekkplass,
siden det er et usynkelig skip.
Ingen grunn til uro, unge Rose.
Jeg har bygd deg et godt skip,
sterkt og solid.
Hun er all den livbåten du trenger.
Fortsett akterut.
Neste stopp er maskinrommet.
Kom igjen.
Jack, dette er umulig.
Jeg kan ikke treffe deg.
-Jeg må snakke med deg.
-Nei, Jack. Nei.
Jeg er forlovet, Jack.
Jeg skal gifte meg med Cal.
Jeg elsker Cal.
Du er ingen dans på roser, Rose.
Du er faktisk en bortskjemt liten drittunge.
Men under alt det,
så er du den mest fantastiske...
utrolige, vidunderlige jente...
Kvinne jeg noensinne har kjent, og...
-Jack, jeg...
-Nei, la meg prøve å få sagt dette.
Du er...
Jeg er ingen idiot.
Jeg vet hvordan ting fungerer.
Jeg har 10 dollar i lomma.
Jeg har ingenting å tilby deg,
og det vet jeg.
Jeg forstår.
Men jeg er altfor involvert nå.
Hopper du, så hopper jeg, husker du?
Jeg kan ikke gå min vei før jeg vet
at du får det bra.
Det er alt jeg vil.
Vel, jeg har det bra.
Jeg får det bra. Jeg mener det.
Mener du det?
Det tror jeg ikke.
De har deg i fella, Rose.
Og du vil dø om du ikke kommer deg ut.
Kanskje ikke med én gang,
for du er sterk...
men før eller siden vil den lidenskapen
som jeg elsker ved deg, Rose...
den lidenskapen vil dø ut.
Det er ikke opp til deg å redde meg, Jack.
Det har du rett i.
Bare du kan gjøre det.
Jeg går tilbake nå. La meg være i fred.
Fortell Lucile om katastrofen
med trykkerne.
Invitasjonene måtte selvsagt
sendes tilbake. To ganger.
-Å, kjære deg.
-Og brudepikekjolene var grufulle.
La meg si deg, det har vært slik en odyssé.
Rose bestemte at hun ville ha lavendel.
Hun vet at jeg hater den fargen.
Hun gjorde det for å trosse meg.
Hadde du bare kommet til meg tidligere.
Ruth så designene mine
i La Mode Illustrée...
for brudeutstyret...
til grevinnen av Marlboroughs yngste
datter. De var sjarmerende.
Jeg tror du vil være enig, min kjære,
at sammen...
har vi skapt noe vakkert
ut av denne katastrofen.
Hallo, Jack.
Jeg ombestemte meg.
De sa jeg kunne finne deg her oppe...
Gi meg hånden din.
Lukk øynene.
Kom igjen.
Stig opp.
Hold fast i rekkverket. Hold øynene lukket.
-Ikke se.
-Jeg ser ikke.
Stig opp på rekkverket.
Hold deg fast. Hold deg fast.
Hold øynene lukket.
-Stoler du på meg?
-Jeg stoler på deg.
Greit, åpne øynene dine.
Jeg flyr. Jack.
Kom, Josephine, min flygemaskin
Hun går opp gjør hun
Opp går hun
Det var siste gangen Titanic så dagens lys.
Vi har kommet til skumringen
den kvelden hun forliste.
-Seks timer igjen.
-Utrolig.
Der er Smith, og han står der...
med en jævla isfjelladvarsel i hånden,
for faen.
Unnskyld uttrykket,
og han beordrer mer fart.
26 års erfaring jobber imot ham.
Han tenker at noe stort nok til å senke
skipet, vil ses tidsnok til å snu.
Men skipet er for stort, med for lite ror.
Svinger ikke noe bra i det hele tatt.
Alt han vet er feil.
Det er ganske anstendig, det forsikrer jeg.
Dette er stuen.
-Er dette lyset bra?
-Hva?
Trenger ikke kunstnere godt lys?
Sant nok, men jeg er ikke vant til å jobbe
under slike forferdelige forhold.
Monet!
-Kjenner du arbeidene hans?
-Selvsagt.
Se på fargebruken hans her.
Er han ikke fantastisk?
Jo. Det er helt utenom det vanlige.
Cal insisterer på å ha med seg
den fæle tingen overalt hvor vi drar.
Kan vi vente ham når som helst?
Ikke så lenge de har sigarer og konjakk.
Det er fint. Er det en safir?
En diamant. En veldig sjelden diamant.
Jack, jeg vil at du skal tegne meg
slik du tegnet de franske pikene.
-Mens jeg har på meg dette.
-Greit.
Mens jeg kun har på meg dette.
Det siste jeg trenger...
er enda et bilde av meg selv
der jeg ser ut som en porselensdukke.
Som betalende kunde...
forventer jeg å få det jeg ønsker.
Bort på sengen. Sofaen.
Legg deg ned.
-Fortell meg når det ser riktig ut.
-Legg armen tilbake der den var.
Løft den andre armen opp,
legg hånden ved ansiktet ditt.
Bra.
Ned med hodet.
Øynene mot meg, se på meg.
Og prøv å ligge stille.
Så alvorlig.
Jeg tror du rødmer, herr Stor Kunstner.
Jeg kan aldri tro
at Monsieur Monet rødmer.
Han maler landskap.
-Slapp av i ansiktet.
-Unnskyld.
Ikke le.
Hjertet mitt hamret hele tiden.
Det var det mest erotiske øyeblikket
i mitt liv...
fram til da, i alle fall.
Hva skjedde så?
Gjorde vi det, mener du?
Beklager å skuffe deg, herr Bodine.
Jack var veldig profesjonell.
Takk.
Hva gjør du?
Kan du legge dette tilbake i safen for meg?
-Mine herrer, unnskyld meg.
-Greit.
Ingen av stuertene har sett henne.
Dette er absurd. Vi er på et skip.
Hun kan ikke bare forsvinne.
Finn henne, Lovejoy.
-Klart.
-Ja.
Jeg tror aldri jeg har sett havet så rolig.
Som en mølledam. Ikke et vindpust.
Det gjør isfjellene vanskeligere å se...
når bølgene ikke treffer dem.
Jeg går nå.
Hold hastigheten og retningen,
herr Lightoller.
Ja, sir.
Jeg fryser.
-Du er fin.
-Frøken Rose?
Tegningene mine.
Kom igjen, Jack!
-Vent!
-Gå!
-Kjør oss ned, fort!
-Kjør!
-Fort! Fort!
Ha det.
Unnskyld.
DEKK E
-Fortsett.
-Takk, jeg har det.
Ganske tøff til å være tjener, denne fyren.
-Virker mer som en politimann.
-Jeg tror han var det.
-Pokker.
-Løp!
-Nei, hitover!
-Fort!
-Hva nå?
-Hva?
Mer kull i nummer én, kompis.
Hva gjør dere to her nede?
Dere skulle ikke være her nede.
Det er farlig!
Fortsett. Ikke bry dere om oss.
Dere gjør en flott jobb. Fortsett slik!
Se hva vi har her.
Takk.
Hvor hen, frøken?
Til stjernene.
Er du nervøs?
Nei.
Ta på meg, Jack.
Pokker så kaldt det er.
Jeg kan lukte is, vet du. Når det er nærme.
-Særlig!
-Jeg kan det!
Fant du den kikkerten til utsiktspostene?
Har ikke sett den
siden vi var i Southampton.
Jeg skal ta runden min. Ha det.
Du skjelver.
Ikke bekymre deg for meg.
-De løp den veien.
-Greit.
Mangler det noe?
Kjæreste, nå kan du holde oss begge
innelåst i safen. Rose.
Jeg har en bedre idé.
Har deg!
Så du ansiktene på de karene?
Så du dem?
Når skipet legger til kai...
går jeg av sammen med deg.
-Dette er vilt.
-Jeg vet det.
Det fins ingen logikk i det.
Det er derfor jeg vil gjøre det.
Her, se på dette.
Ser du det?
De er litt varmere enn oss.
Må vi gjøre det for å bli varm,
står jeg over...
hvis det er greit for deg.
Å faen.
Svar da, for helvete.
-Er det noen der?
-Ja, hva ser du?
-Isfjell rett forut!
-Takk.
Isfjell rett forut!
Hardt mot styrbord!
Snu! Skarp sving!
Full fart bakover!
-Hardt over.
-Roret er hardt over, sir.
Kom igjen, gutter!
Få ned dampen! Få den ned!
Steng alle spjeldene! Steng dem!
Vent.
Nå! Start reverseringsmaskinen.
Hvorfor svinger de ikke?
-Er roret hardt over?
-Ja, sir, hardt over.
Kom igjen. Kom igjen. Snu.
Ja.
Vi treffer det!
Herregud!
Jesus.
-Hardt mot babord!
Kom deg bakover!
Kom igjen, løp!
Kom deg ut døra. De stenger dørene!
Kom dere ut!
Ut døra! Løp!
Kom igjen, gutter! Løp!
Ut!
VANNTETT DØR INDIKATORPANEL
NÅR LYSENE ER TENT,
ER VANNTETTE DØRER LUKKET
Å, herregud.
Det var nærme, var det ikke?
Du kan lukte is? Forbanna dust!
Noter klokkeslettet og loggfør det.
Hva var det, herr Murdoch?
Et isfjell, sir.
Jeg la hardt mot styrbord, kjørte
full fart bakover, men det var for nærme.
Jeg prøvde å styre unna det,
men vi traff det.
-Steng de vanntette dørene.
-Dørene er lukket, sir.
-Full stopp.
-Aye, sir.
Finn snekkeren. Få ham til å sjekke skipet.
Ja, sir.
Kom igjen, la oss komme oss ut herfra.
Kom igjen, fort deg.
Unnskyld, hvorfor har maskinene stoppet?
-Jeg kjente et skjelv.
-Ikke vær redd, frue.
Et propellblad har trolig falt av.
Det var skjelvet du kjente.
Kan jeg hente noe for deg?
Nei takk.
Nå snakkes det om et isfjell. Så du noe?
Jeg ser ingenting nå. Gjør du?
Går rottene denne veien,
så er det godt nok for meg.
Alt er under kontroll.
-Du der.
-Sir, det er ingen nødssituasjon.
Jo, det er det. Jeg har blitt ranet.
Hent skipssersjanten.
-Nå, din idiot!
-Ja, sir.
Hei, gikk jeg glipp av moroa?
-Så du hva som skjedde?
-Nei.
Det traff visst der borte.
Dampkjelerom 6 er oversvømt 2,5 meter
over platene...
og postrommet er verre.
Det buler innover...
-Kan du avstive skroget?
-Om pumpene tar unna.
Har du sett skadene i postrommet?
Nei, det er allerede under vann.
Dette er ille.
Vi må advare mor og Cal.
Jeg syns de er meget gode, sir.
Ikke rør noe.
Jeg vil ta bilder av hele rommet.
Vi har lett etter deg, frøken.
La oss gå inn.
Det har skjedd noe alvorlig.
Ja, det har det.
Virkelig.
To ting meget kjær til meg
har forsvunnet i kveld.
Nå som den ene har dukket opp,
aner jeg hvor den andre er.
Ransak ham.
-Ta frakken av, gutt.
-Hva nå?
Kom igjen, nå.
Cal, hva er det du gjør?
Vi er midt i en nødssituasjon.
Hva skjer her?
-Er det dette?
-Det er det.
Dette er noe forbanna tull.
Ikke tro på det, Rose. Ikke.
-Han kan ikke ha gjort det.
-Klart han kan.
Det er lett nok for en profesjonell.
Jeg var sammen med ham hele tiden.
Dette er latterlig.
Kanskje han gjorde det
mens du kledde på deg igjen, kjære.
Glatt, Cal. Rose, de la det i lommen min.
-Hold kjeft.
-Er det egentlig din lomme? Er det, gutt?
"Tilhørende A.L. Ryerson."
Den ble meldt stjålet i dag.
Jeg lånte den. Jeg skulle gi den tilbake.
En ærlig tyv. Er det en ærlig tyv vi har her?
Du vet jeg ikke gjorde dette, Rose.
Du vet det.
Ikke tro på dem, Rose. Du vet det.
-Du vet jeg ikke gjorde det.
-Kom igjen, gutt. Bli med meg.
-Rose!
-Kom igjen, flink gutt.
Kom igjen.
Du vet jeg ikke gjorde det.
Du kjenner meg!
Dette er meget uheldig, kaptein.
Vann til nesten 2,5 meter over kjølen
på ti minutter...
i framparten, alle tre lasterommene
og i dampkjelerom 6.
-Det er riktig, sir.
-Når kan vi kjøre videre, for pokker?
Det er fem avdelinger.
Hun flyter med de fire første
avdelingene oversvømt...
men ikke med fem.
Ikke med fem.
Når framparten går ned...
vil vannet strømme over toppen
av skottene på dekk E...
fra en til den neste, og så baketter.
Vi kan ikke stanse det.
Pumpene. Vi åpner pumpene...
Pumpene kjøper deg litt tid,
men kun noen minutter.
Fra nå av, uansett hva vi gjør...
vil Titanic forlise.
Men skipet kan ikke synke.
Hun er laget av jern, sir. Tro meg,
hun kan synke. Og det vil hun gjøre.
Det er en matematisk sikkerhet.
Hvor mye tid har vi?
En time. Toppen to.
Og hvor mange er det om bord,
herr Murdoch?
2200 mennesker om bord, sir.
Vel, jeg tror kanskje du får
overskriftene dine, herr Ismay.
Hun er et lite ludder, er hun ikke?
Se på meg når jeg snakker til deg!
-Herr Hockley?
-Ikke nå. Vi er opptatt.
Sir, jeg skulle be dere
ta på dere livbeltene...
-og komme opp på båtdekket.
-Jeg sa ikke nå.
Jeg beklager å komme ubeleilig,
men det er kapteinens ordre.
Vær vennlig å kle dere varmt.
Det er ganske kaldt ute i kveld.
Får jeg foreslå ytterfrakker og hatter?
Dette er latterlig.
Ikke vær redd, frøken.
De tar sikkert bare forholdsregler.
Alle sammen opp. På med livbeltene.
Hva sier han?
-Opp. På med livbeltene.
-Hva er dette for leven?
Bare ta på livbeltene.
CQD?
Sir?
Det er korrekt, CQD, nødsignalet.
Dette er vår posisjon.
Si til dem som svarer
at vi synker med baugen først...
og trenger umiddelbar assistanse.
Jøss!
Fortsett å låre ut!
Rolig! Stram opp! Og vinsj ut!
Avdekk denne båten!
Avdekk alle båtene akterut!
Løsne de tauene!
Rull tilbake den presenningen! Fort!
Herr Wilde, hvor er passasjerene?
De har gått inn igjen.
For kaldt og bråkete for dem.
Du!
Kom ned og hjelp til med disse tauene!
En drink, sir?
Vennligst ta på livbeltene.
Hva er det som skjer?
Vi har på oss alle disse klærne,
og så sitter vi bare her.
Beklager, frue. La meg gå og spørre.
Jeg tror ikke noen vet hva i huleste
som foregår her.
De forbaskede engelskmennene,
de skal gjøre alt etter boka.
Ingen grunn til munnbruk, herr Hockley.
Gå tilbake og skru på varmen
på rommene våre.
Jeg vil ha en kopp te når dette er over.
-Ja, frue.
Herr Andrews...
jeg så isfjellet.
Og jeg ser det i øynene dine.
Fortell meg sannheten.
Skipet kommer til å gå ned.
-Er du sikker?
-Ja.
Om en time eller så...
vil alt dette være på bunnen
av Atlanterhavet.
Hva?
Ikke si det til alle.
Jeg vil ikke være ansvarlig for panikk.
Og gå til en livbåt. Fort. Ikke vent.
Du husker hva jeg sa om livbåtene?
Ja.
Jeg forstår.
Ja, frue, ta den på med en gang.
Hitover, gutt.
Sir, du må til purserkontoret
på andre klasse.
-Det er en stor gjeng der oppe.
-Gå. Jeg skal passe på ham.
Aye. Greit.
Sir!
Carpathia sier at de holder 17 knop.
Full fart for dem, sir.
Er hun den eneste som svarer?
Den eneste i nærheten, sir.
Sier hun kan være her om fire timer.
Fire timer!
Takk, Bride.
Gode Gud.
Båtene er svingt ut og klare, sir.
Er det ikke best å få kvinner og barn
i båtene, sir?
Jo.
Sir?
Kvinner og barn først, ja.
Ja, sir.
Mine damer og herrer, vennligst hør etter!
Vennligst kom denne veien. Slik, ja.
Kom mot meg. Takk.
Bra.
For øyeblikket tar jeg kun kvinner og barn.
-Mine herrer, vær så snill.
-Her.
Lett og lystig, slik kapteinen beordret,
så det ikke oppstår panikk.
Bryllupsdans.
Livbeltene på. Ta livbeltene på.
Her, ta på deg livbeltet.
Ja, kom igjen. Ta på deg livbeltet.
Snu det rundt.
Vær så snill.
Det er ikke tid for å gå om bord
i båtene ennå!
Vennligst forbli rolige.
Alle må sørge for at de har livbeltene på.
Og mennene må la kvinner
og barn komme framover.
-Hva gjør vi, mamma?
-Vi bare venter, kjære.
Når de fra første klasse
har fått plass i båtene...
begynner de med oss,
og da vil vi jo være klar, ikke sant?
Bli værende, alle sammen.
Ikke dytt. Det går ikke fortere.
-Hjelp meg.
-Hent hjelp.
Lår den ned,
høyre og venstre side sammen.
Begge sider samtidig! Rolig!
Rolig!
Stopp!
Vent med venstre side!
Kun høyre side!
Kun høyre side. Vent med venstre side!
Lår ned samtidig!
Rolig, gutter!
Jeg tror dette skipet kommer til å synke.
Jeg har blitt bedt om å gi deg noe
som tegn på vår takknemlighet.
Med hilsen fra herr Caledon Hockley.
Stig om bord.
Kom igjen, søster. Du hørte hva han sa.
Opp i båten.
Plass til en herre, mine herrer?
Kun kvinner foreløpig, sir.
Blir livbåtene fylt etter klasse?
Jeg håper de ikke er for overfylte.
Å, mor, ti stille!
Forstår du ingenting?
Vannet er iskaldt og det er ikke nok båter.
Ikke engang til halvparten.
Halvparten av alle på skipet
kommer til å dø.
Ikke den bedre halvdel.
Kom igjen, Ruth, opp i båten.
Første klasse-setene er rett her.
Det er synd
at jeg ikke beholdt den tegningen.
Den vil være verdt mye mer i morgen.
Kvinner og barn forover.
Din utenkelige drittsekk.
Kom igjen, Rose, kjæreste.
Det er nok plass til deg.
Denne vei, frøken.
Kom igjen, Rose.
Du er den neste, kjære.
Kom opp i båten, Rose.
Kom.
Rose?
Kom opp i båten.
Rose?
Farvel, mor.
Rose?
-Rose, kom tilbake.
-Hva er det du gjør?
Til ham?
For å være horen til en rennesteinsgutt?
Nei, vent.
Jeg vil heller være hans hore
enn din hustru.
Nei!
Jeg sa nei!
Rose, vær så snill og stopp!
-Lår i vei!
-Nei, stopp!
-Alle samtidig.
-Nei, vent!
Lår i vei!
Rose!
Hjelp!
Kan noen høre meg?
Hallo! Hjelp meg!
Herr Andrews!
-Stuert, sjekk styrbord korridor.
-Ja, herr Andrews.
Frue, vennligst ta på deg livbeltet.
Gå til båtdekket nå.
Lucy, for Guds skyld, ta på livbeltet,
vær et forbilde.
Ja, sir.
-Er det noen her?
-Herr Andrews?
Takk og pris.
Hvor tar skipssersjanten
en som er arrestert?
-Du må gå til en båt nå.
-Nei!
Jeg gjør dette med eller uten din hjelp, sir.
Men uten tar det lenger tid.
Ta heisen helt ned. Gå til venstre.
Gjennom mannskapspassasjen,
så til høyre, og til venstre ved trappen.
Du kommer til en lang korridor.
Dette er ikke bra.
Pokker!
Unnskyld meg. Takk.
-Samme hva du mener, sir.
-Heisen er stengt.
Beklager, frøken, men heisen er stengt.
Jeg er ferdig med å være høflig,
for pokker! Kjør meg ned!
Dekk E.
Kom igjen.
-Jeg kjører opp igjen.
-Nei.
Kom tilbake! Jeg kjører opp igjen!
Mannskapspassasje.
KUN FOR MANNSKAP
Jack!
Rose!
Jack!
Rose, jeg er her inne!
Jack!
-Jack!
-Rose!
Jack! Jack, jeg er så lei meg!
Unnskyld. Jeg er så lei meg.
-Han fyren, Lovejoy, la det i lommen min.
-Jeg vet det. Jeg vet det.
Hør på meg, Rose...
du må finne reservenøkkelen, greit?
Se i det skapet der.
Det er en liten sølvfarget nøkkel, Rose.
Sølvfarget.
Disse er alle messingfarget!
Let der, Rose.
Rose...
hvordan fant du ut at jeg ikke gjorde det?
Jeg innså bare at jeg allerede visste det.
Fortsett å lete.
Ingen nøkkel. Her er ingen nøkkel!
Rose, hør på meg.
Du må gå og finne hjelp.
Det går bra.
Jeg kommer straks tilbake.
Jeg venter her!
TRAPP TIL DEKK D
Hallo? Er det noen her?
Hallo?
Er det noen her nede?
Vi trenger hjelp! Hallo?
Pokker.
Kan noen høre meg? Hallo?
Å, takk og pris.
Vent, vi trenger hjelp.
Det er en mann der bak.
Vent!
Hallo?
Du burde ikke være her nå.
-Jeg trenger hjelp.
-Bli med opp. Denne vei.
En mann sitter fast her nede.
-Denne vei. Ingen grunn til panikk.
-Vær så snill!
Nei, jeg har ikke panikk! Du går feil vei!
Slipp meg! Hør på meg!
Til helvete med deg.
Å, herregud.
Jack!
Rose!
Går dette?
Det finner vi jo ut. Kom igjen.
Vent.
Slå et par prøveslag der borte.
Bra. Nå prøver du å treffe
det samme merket, Rose. Du greier det.
Greit. Det er nok øving.
Kom igjen, Rose. Du greier det.
Slå skikkelig hardt og skikkelig fort.
Kom igjen. Vent.
Hendene litt mer fra hverandre.
-Bra.
-Sånn?
Ja.
Jeg stoler på deg, Rose.
Nå.
Du greide det!
Kom igjen, la oss gå.
Pokker, dette er kaldt!
Dette er veien ut.
Vi må ta en annen vei. Kom igjen.
Det er noe en ikke ser hver dag.
Hva gjør denne bagasjen her? Bli kvitt den.
Vi trenger plassen.
Bli kvitt den! Ut!
Kom. Hun må gå nå, sir. Gå tilbake.
-Forhold deg rolig. Sitt ned.
-Nei.
-Nei!
-Lag mer plass.
Slik ja. Opp med farten.
Lovejoy.
Hun er ikke på styrbord side heller.
Det er liten tid igjen.
Denne viktige offiseren
slipper ingen menn om bord.
En på den andre siden
slipper om bord menn.
Da er det vår strategi.
Vi trenger noe forsikring først. Kom igjen.
Kom igjen, denne veien. Helt til enden.
Her!
Hva er det du tror du gjør?
Du må betale for den, vet du.
-Det er White Star Lines eiendom.
-Klapp igjen!
Kan du vente et øyeblikk?
Jeg må bare tilbake på rommet...
-Sett deg ned.
-Hun er den siste.
Herr Lightoller,
hvorfor sjøsetter dere halvfulle båter?
-Ikke nå, herr Andrews.
-Der, se.
Tjue eller så i en båt bygd for 65?
Og jeg så en båt
med bare tolv om bord. Tolv!
Vi var ikke sikre på vekten, herr Andrews.
-Disse båtene gir kanskje etter.
-Tull!
De ble testet i Belfast
med vekten av 70 menn.
Så fyll opp båtene, herr Lightoller.
For Guds skyld!
Jeg trenger flere kvinner og barn!
Gå tilbake! Dette er ingen utgang.
Gå tilbake.
Dere kan ikke holde oss innelåst her
som dyr. Skipet synker.
La kvinnene komme fram.
Lås opp portene.
Bare kvinner!
Lås portene!
For Guds skyld,
det er kvinner og barn her nede!
Slipp oss opp, så vi har en sjanse!
Tilbake!
-Jack.
-Tommy.
-Kan vi komme ut?
-Ikke den veien.
Uansett hva vi gjør,
så må vi gjøre det fort.
Jack!
Fabrizio.
Alle båtene er borte.
Hele skipet oversvømmes.
Vi må komme oss ut.
-Det finnes niente denne veien.
-Greit.
La oss gå denne veien, ok? Kom igjen.
-Jeg lager mitt eget hell.
-Jeg også.
Kom igjen!
Nei, kom, la oss gå denne veien.
Denne veien.
Bare gå tilbake til hovedtrappen,
så blir alt ordnet derfra.
Til helvete med det.
Alt blir ordnet derfra.
Gå tilbake til hovedtrappen.
-Åpne porten.
-Gå tilbake til hovedtrappen.
Åpne porten nå.
Gå tilbake til hovedtrappen, slik jeg sa!
Pokker, heller! Din jævel!
Hold opp med det!
Åpne den forbanna porten.
Fabri, Tommy, hjelp meg.
-Flytt dere. Flytt dere!
-Dra!
Dra!
-Flytt dere.
-Dra den ned!
-Flytt dere!
-Dra den ned!
-Én! To!
-Hold opp med det!
Tre!
Igjen!
Kom igjen!
Kom nå, Rose.
Dere kan ikke gå opp der! Det går ikke!
Hold rekkene her!
Tilbake. Gå tilbake!
Hold henne!
Dra henne opp.
Tilbake, sa jeg...
ellers skyter jeg dere som hunder!
Hold rekkene!
Hold rekkene, sa jeg.
Herr Lowe, bemann denne båten.
Greit.
Går det bra med alle?
Ingen grunn til panikk.
Tilbake!
Vi kom for sent.
Det er flere båter forut.
Hold deg til ham. Murdoch.
Han virker til å være ganske praktisk.
Stopp låringen!
Kutt taljeløperne!
Sitt ned!
Bli stående der! Bli stående!
Bli stående, alle sammen! Stå stille!
Det begynner å falle sammen.
Vi har ikke mye tid.
Herr Murdoch?
Herr Hockley. Dere to, kom med meg, nå!
Jeg er en forretningsmann,
og jeg har et forretningsforslag til deg.
Kom igjen, Rose.
Båtene er borte!
Oberst, er det båter på den siden?
Nei, frøken,
men det er et par båter helt fremst.
Denne veien, jeg skal følge deg.
Hva er poenget? Ingen hører på likevel.
De hører ikke på under middagen heller.
Kom igjen, la oss spille. Holde varmen.
Orpheus.
Musikk å drukne til.
Nå vet jeg at jeg er på første klasse.
-Hvor er alle sammen?
-De er fremdeles akterut, sir.
Kom igjen, frue, ikke gråt.
Da har vi en avtale, herr Murdoch.
Kan mennene vennligst vente?
Vent, sa jeg!
Kun kvinner og barn! Tilbake!
Tilbake, sa jeg. Kom fram, frue.
Denne veien. Tilbake, sir!
La kvinner...
Du må sjekke på den andre siden. Gå!
Jeg fant henne på andre siden.
Hun venter på en båt...
sammen med ham.
-Flere kvinner og barn?
-Alle er om bord, herr Murdoch.
Noen andre, da?
-Hopp på, sir.
-Noen andre?
Skynd dere. Fort.
Stå klare med taljeløperne.
Til helvete med alt sammen.
Pokker.
Fyr!
Sir, du kan ikke gå gjennom her.
Sir, du kan ikke gå gjennom.
Det var det. Fantastisk. Ok.
Klargjør for låring!
Venstre side klar!
Ta dem ned.
Hold den rolig.
Begge sider samtidig.
Rolig. Hold den rolig.
-Gi henne til meg.
-Pappa.
-Det går bra, elskling. Ikke vær redd.
-Ta henne.
Pappa, kom opp i båten.
Det er farvel en liten stund.
Bare for en liten stund.
Det er en annen båt for pappaene...
denne båten er for mammaer og barn.
Hold mammas hånd og vær grei jente.
Jeg drar ikke uten deg.
-Jo, du må dra, nå.
-Nei, Jack.
Gå opp i båten, Rose.
Nei, Jack.
Jo. Gå opp i båten.
Ja, gå opp i båten, Rose.
Gud. Se på deg. Du ser forferdelig ut.
Her.
Ta på deg denne. Kom igjen.
Gå. Jeg tar den neste.
Nei, ikke uten deg.
Jeg klarer meg. Det går bra.
Jeg er en hardhaus.
Ikke bekymre deg for meg.
Gå nå. Gå om bord.
Jeg har en avtale med en offiser
på den andre siden.
Jack og jeg kan forlate skipet trygt.
Begge to.
Ser du? Jeg har en egen båt å nå.
-Gå.
-Kom igjen, fort deg. Den er nesten full.
Kom om bord, frøken.
-Gå.
-Kom igjen, fort deg.
-Kom om bord.
-Du er pappas snille jente.
-Kom fort!
-Tilbake.
Tilbake, sa jeg.
Bort fra rekkverket, er du snill.
Lår i vei!
Rolig.
Lår jevnt i vei, gutter.
Forsiktig.
Lår i vei.
Du er en god løgner.
Nesten like god som deg.
Rolig nå. Og lår i vei.
Det er... Det er ingen avtale, er det vel?
Jo, det er det.
Men ikke som du drar noen fordel av.
Og jevnt i vei.
Jeg vinner alltid, Jack.
Og lår jevnt i vei, gutter.
På et eller annet vis.
Pass balansen. Balanser båten.
Rolig.
Jevnt, gutter.
Fortsett!
Rose!
-Stopp henne!
-Rose!
-Hva gjør du?
-Stopp henne!
Nei!
Rose!
Du er så dum! Hvorfor gjorde du det?
Du er så dum, Rose.
Hvorfor gjorde du det? Hvorfor?
Hopper du, så hopper jeg, ikke sant?
Jo.
Å, Gud.
Jeg kunne ikke dra. Jeg kunne ikke, Jack.
Det er greit. Vi finner på noe.
Jeg er i alle fall sammen med deg.
Kom igjen! Flytt deg!
Kom igjen!
Kom! Løp!
Kom igjen!
Flytt deg!
Kom igjen, kom igjen, Rose!
Rose, kom igjen!
Løp, Rose!
Løp!
Jeg håper dere nyter tiden deres sammen!
Hva er så morsomt?
Jeg la diamanten i frakken.
Og jeg ga henne frakken!
Kom!
Dada!
Vi kan ikke etterlate ham her.
Greit, kom igjen!
Dada!
Andre veien!
Det er feil vei! Kom tilbake!
Løp!
Løp, Rose!
Jack!
-Jack!
-Rose!
Denne veien!
Kom igjen!
Gi meg hånden din!
Å, Gud!
Hjelp!
Vent, sir!
Sir, vær snill og åpne denne porten!
-Vær så snill!
-Vær så snill og hjelp oss!
-Vær så snill!
Fanken, heller!
Fort.
-Fort deg, fort deg!
-Kom igjen!
Fort!
Jesus.
-Vær så snill!
-Fort deg!
Fort!
Kom igjen!
Beklager, jeg mistet nøklene.
-Vent, vær så snill!
-Vent!
Ikke gå! Vær så snill, hent hjelp!
Jeg har den! Hvilken er det, Rose?
Den korte. Prøv den korte.
Fort deg, Jack.
Å, nei! Nei, den vil ikke gå inn.
Fort deg, Jack.
Den sitter fast! Den sitter fast!
-Kom igjen!
-Fort deg, Jack!
Fort deg, Jack!
Jeg klarte det! Kom, Rose!
Gå!
Jack!
Fort deg!
Gå, gå.
-Få de årene på plass.
-Få en åre under den.
Kun kvinner og barn, for pokker!
Vent!
Få disse davitene bøyd inn!
La oss få taljeløperne festet!
Tilbake!
Mamma!
Tilbake, sir!
Tilbake, sa jeg.
Fortsett oppover!
Slutt å dytte!
Tilbake!
Gi oss en sjanse til å overleve,
din engelske jævel!
Jeg skyter dem som prøver
å komme forbi meg! Tilbake!
Jævel!
Tilbake!
Vi hadde en avtale, for pokker!
Pengene dine kan ikke redde deg
mer enn de kan redde meg. Tilbake!
Kun kvinner og barn!
Slutt å dytte!
Nei, Tommy!
Nei! Nei, Tommy!
Bastardo!
Nei, Will!
Tilbake, for helvete!
Forsiktig, vent.
Jeg har et barn!
Gjør vei!
Vær så snill, jeg har et barn.
Jeg er alt hun har på denne jord.
Gå.
Tilbake!
Vær så snill!
Her. Gi henne til meg.
Så, så.
Vent! Herr Andrews.
Å, Rose.
Vil du ikke engang prøve å unnslippe?
Jeg beklager at jeg ikke bygde deg
et sterkere skip, unge Rose.
Det går fort. Vi må gå.
Vent.
Lykke til, Rose.
Du også.
Herr Guggenheim? Disse er til deg.
Nei, takk. Vi har på oss finklærne...
og er forberedt på
å gå ned som gentlemen.
Men vi hadde satt pris på en konjakk.
Få taljeløperne bort hit!
Stram dem. Så snur vi den!
Capitán, hvor skal jeg gå? Vær så snill.
Kaptein. Sir.
Sånn. Det var det, da.
Farvel, Wally, lykke til.
-Farvel, Wallace.
-På gjensyn, gamle venn.
Og så levde de lykkelig sammen i 300 år...
i landet Tir na nOg...
der man alltid er ung og vakker.
Vi har ikke tid! Kutt taljeløperne!
Kutt dem om du må!
Jeg trenger en kniv!
Kutt taljeløperne nå! Kutt dem av!
Kutt de forbanna taljeløperne!
Mine herrer, det har vært en ære
å spille med dere i kveld.
Vi må bli på skipet så lenge vi kan.
Kom.
Denne veien. Hold i rekkverket.
Kom igjen, Rose. Hopp.
Kom igjen.
Jeg har deg. Hopp!
Jeg har deg, frøken.
-Jack!
-Hva?
Tilbake!
Nei, dere overfyller båten!
Ingen får panikk.
Selv om jeg vandrer
gjennom dødens skyggedal...
Kan du gå litt fortere
gjennom den dalen, eller?
Hellige Maria, Jesu mor,
be for oss syndere...
nå og i dødens time. Amen.
Hill deg, Maria, full av nåde...
Denne veien.
Kom igjen!
Og jeg så en ny himmel og en ny jord.
For den første himmelen
og jorden var borte...
og det fantes intet hav.
Det er snart over. Alt er snart over.
Og han skal oppholde seg hos dem...
og de skal bli hans folk...
og Gud selv skal være med dem
og være deres Gud.
Jack...
det var her vi traff hverandre.
Og Gud skal tørke bort alle tårene deres...
og det skal ikke være mer død...
eller sorg eller gråt...
det skal ikke være mer smerte...
for den tidligere jorden er borte.
Dra fortere, for pokker! Og dra!
Hold deg fast, frøken Trudy!
Hold deg godt fast.
Gud allmektige!
Hold de strømbryterne inne!
Hold dem inne!
Vi må flytte oss!
Gi meg hånden din, jeg skal dra deg over.
Kom, gi meg hånden din.
Jeg har deg. Jeg skal ikke slippe.
Kom igjen, jeg har deg.
-Hva skjer, Jack?
-Jeg vet ikke.
-Hold deg fast!
-Jack!
Kan noen være så snill og hjelpe meg!
Nå skjer det!
Å, herregud, Jack!
Hold deg fast!
Skipet kommer til å dra oss
med seg nedover.
Trekk pusten dypt når jeg sier ifra.
Spark mot overflaten, og fortsett å sparke.
Ikke slipp hånden min.
Vi skal greie dette, Rose. Stol på meg.
Jeg stoler på deg.
Klar? Nå!
Jack!
-Rose!
-Jack!
Jack!
Kom deg vekk fra henne!
-Rose!
-Jack!
Svøm, Rose! Du må svømme!
Fortsett å svømme.
-Det er så kaldt.
-Svøm, Rose!
Kom. Her.
Svøm. Kom igjen.
Her, opp på denne.
Kom deg opp på den.
Kom igjen, Rose.
Bli på den. Bli der, Rose.
Det skal bli bra nå.
Det skal gå bra med deg nå.
Snu båtene!
Båtene kommer tilbake
for å hente oss, Rose.
Hold ut bare litt lenger.
De måtte ro vekk fra strømmen...
men nå kommer de tilbake.
For Guds skyld!
Vær så snill og hjelp oss!
Du forstår ikke.
Drar vi tilbake, vil de overfylle båtene.
De vil trekke oss rett ned til bunns.
Hold opp. Du skremmer meg.
Kom igjen, jenter, ta en åre. La oss ro.
Er du gal? Vi er midt på Nord-Atlanteren.
Vil dere leve, eller vil dere dø?
Jeg skjønner meg ikke på noen av dere.
Hva er det med dere?
Det er deres menn der ute!
Det er masse plass til flere.
Og det blir én mindre på denne båten...
hvis du ikke lukker den kjeften din!
Ta inn årene, dere der borte.
Bind disse to båtene sammen også.
Sørg for at de er bundet godt
og hardt sammen.
Hør på meg, menn. Vi må tilbake.
Vi flytter alle kvinnene fra denne båten
over i den båten.
Så fort dere kan.
Lag plass der borte.
Flytt dere framover og til siden.
Det begynner å bli stille.
Det tar bare noen minutter
å organisere båtene.
Jeg vet ikke med deg...
men jeg skal skrive et skarpt brev...
til White Star Line om alt dette.
Jeg elsker deg, Jack.
Ikke gjør det der.
Ikke si ha det.
Ikke enda. Er det forstått?
Jeg er så kald.
Hør på meg, Rose...
du kommer deg bort herfra.
Du skal leve videre...
og få mange barn.
Og du skal se dem vokse opp.
Du skal dø som en gammel dame,
god og varm i sengen din.
Ikke her.
Ikke i kveld.
Ikke på denne måten. Er det forstått?
Jeg kan ikke kjenne kroppen min.
Å vinne den billetten er det beste
som noen gang har hendt meg.
Det gjorde så jeg traff deg.
Og det er jeg takknemlig for, Rose.
Jeg er takknemlig.
Du må...
love meg dette.
Du må love at du overlever.
At du ikke gir opp...
uansett hva som skjer.
Uansett hvor håpløst det virker.
Lov meg det nå, Rose.
Og bryt aldri det løftet.
Jeg lover.
Bryt det aldri.
Jeg skal aldri bryte det, Jack.
Jeg skal aldri bryte det.
Rett fram, sir.
Årer!
Ser du noen som beveger seg?
Nei, sir. Ingen beveger seg, sir.
Sjekk dem.
Få åren hit.
Sjekk dem. Vær sikker.
Disse er døde, sir.
Framover nå. Forsiktig.
Forsiktig med årene. Ikke treff dem.
Er det noen i live der ute?
Kan noen høre meg?
Er det noen i live der ute?
Vi ventet for lenge.
Fortsett å sjekke dem! Fortsett å lete!
Er det noen i live der ute?
Kan noen høre meg?
I min flygemaskin
Og opp flyr hun
Opp flyr hun
Kom, Josephine
I min flygemaskin
Jack?
Der er en båt.
Jack?
Der er en båt, Jack.
Kom tilbake.
Kom tilbake!
Hallo!
Kan noen høre meg?
Det er ingenting her, sir.
Kom tilbake.
Jeg skal aldri bryte løftet. Jeg lover.
Snu båten!
Femten hundre mennesker
havnet i sjøen...
da Titanic sank under oss.
Tjue båter lå i nærheten...
og kun én kom tilbake.
Én.
Seks ble reddet fra vannet...
inkludert meg.
Seks av 1500.
Etterpå kunne de 700 menneskene
i båtene...
ikke gjøre annet enn å vente.
Vente på å dø, vente på å leve.
Vente på en syndsforlatelse...
som aldri skulle komme.
Jeg tror ikke du finner
noen av dine her nede.
De er alle fra tredje klasse.
Håret hans er rødbrunt, skjegget er hvitt.
-Finnes det en annen passasjerliste?
-Det er kun én liste.
-Kanskje han er på et annet skip.
-Vi gjør alt vi kan.
Det var siste gangen jeg så ham.
Han giftet seg selvsagt,
og arvet millionene sine.
Men børskrakket i 1929
hadde stor innvirkning på hans finanser.
Han skjøt seg selv det året.
Det leste jeg i alle fall.
Kan jeg få navnet ditt, frøken?
Dawson.
Rose Dawson.
Takk.
Vi fant aldri noe om Jack.
Det finnes ingenting om ham.
Nei, det er vel ikke rart, syns du det?
Og jeg har aldri snakket om ham før nå.
Til noen.
Ikke engang bestefaren din.
Et kvinnehjerte er et dypt hav
av hemmeligheter.
Men nå vet dere at det fantes en mann
som het Jack Dawson...
og at han reddet meg...
på alle måter en person kan reddes på.
Jeg har ikke engang et bilde av ham.
Han eksisterer nå kun i min hukommelse.
Keldysh, Mir-2 er på vei til overflaten.
Jeg skulle ha denne
når jeg fant diamanten.
Jeg beklager.
Tre år.
Jeg har ikke tenkt på noe annet
enn Titanic.
Men jeg skjønte det aldri.
Jeg slapp det aldri inn.
Oversatt av : Annette Ormond