Traducerea şi adaptarea realizate de Gicu
Programul din această seară ne duce în culise
pentru a fi martorii creației, de la începutul până la sfârșitul
unei noi piese montate pe scena americană.
Orașul Asteroid nu există.
El este o dramă imaginară creată special pentru această emisiune.
Personajele sunt fictive, scenariul este ipotetic,
evenimentele sunt o fabricație apocrifă,
dar luate împreună prezintă o relatare autentică
a funcționării unei producții teatrale moderne.
Povestea noastră începe, desigur, cu o panglică de cerneală.
Conrad Earp, dramaturg, originar de lângă Wyoming,
cunoscut pentru poeziile sale romantice
despre viaţa la vest de munţii stâncoşi.
Cu toate acestea, nu prea este o distracție
să te uiți la cineva cum bate la mașină.
Așa că să trecem mai departe, peste lunile singuratice, chinuite
de compunere, revizuire, corectare, editare, rescriere,
tăiere, lipire, ritmicitate, mâzgălitul și băutul de unul singur,
și să ne alăturăm companiei noastre pe măsură ce ei urcă pe scenă
pentru prima lor repetiție citită.
Locația este în Teatrul Tarkington, bulevardul South Northwest, nr. 345.
Cortina se ridică într-o stație de autobuz din deșert,
la jumătatea distanţei dintre Parched Gulch şi Arid Plains.
Scenografia principală include
o masă de prânz cu doisprezece scaune,
o stație de alimentare cu o singură pompă
și un hotel cu zece căsuțe.
Sus, în stânga,
sunt munții Tomahawk.
Cel mai înalt vârf este de 3.352,8 metri.
Sus, în dreapta, este un pasaj de autostradă neterminat
care se ridică șase metri, iar apoi se pierde în zare
în spatele unui blocaj rutier permanent.
În mijloc, este un crater cu un diametru de 30,5 metri și adânc,
înconjurat de un gard de plasă cu ochiuri mici.
În afara scenei, la distanță, se aude un tren de marfă cu 650 de vagoane,
care înaintează cu opt kilometri pe oră.
Observație pentru electricianul șef.
Lumina soarelui deșertului nu este nici caldă, nici răcoroasă,
dar mereu clară
și, mai presus de toate, neiertătoare.
Distribuție. Augie Steenbeck,
fotograf de război, la începutul anilor 40.
Fiul lui Woodrow, în vârstă de paisprezece ani, cunoscut și sub numele de Brainiac.
Midge Campbell, la sfârșitul anilor 30, actriță de film.
Fiica ei Dinah, în vârstă de cincisprezece ani.
June Douglas, profesoară.
fiind de lângă Ranch Hand Montana.
Grif Gibson, general de cinci stele.
Sandy Borden, Roger Cho, J.J. Kellogg.
Clifford, Ricky, Shelly.
Stanley Zak, în vârstă de șaizeci și cinci de ani, care s-a pensionat.
Acțiunea piesei are loc în septembrie 1955.
Primul act, vineri dimineața, ora șapte.
Actul doi, a doua zi.
Actul trei, o săptămână mai târziu.
♪ Ultimul tren spre San Fernando ♪
ORAȘUL ASTEROID Scenariul: Roman Coppola Regia: Wes Anderson
♪ Dacă îl pierzi pe acesta, nu vei mai prinde altul ♪
♪ Spre San Fernando ♪
♪ Aseară am cunoscut-o pe frumoasa Dorothy ♪
♪ Ea mi-a spus: Mâine mă voi căsători ♪
♪ Dar dacă te comporți frumos ♪
♪ Poți să mă scoți în oraș deseară ♪
♪ Putem să bem vin și să cinăm, și să ne întoarcem la timp ♪
♪ Pentru ultimul tren spre San Fernando ♪
♪ Dacă îl pierzi pe acesta, nu vei mai prinde altul ♪
♪ Spre San Fernando ♪
Este un șarpe mort.
Un șarpe călcat.
Atinge-i capul cu acest băț.
Cinci porții de clătite și o cafea neagră.
Cine trebuie să meargă la veceu?
- Nu trebuie nimeni. - Eu nu vreau.
Viteza noastră medie este de 29,5 metri pe secundă.
Eficiență scăzută a combustibilului din cauza rezistenței excesive la vânt.
Probabil de la suportul pentru bagaje.
Ne bazăm pe datele dinainte de pierderea puterii, evident.
Voi ce vreți să beți, micilor prințese?
- Noi nu suntem prințese. - Eu sunt o vampiră.
Și eu sunt o mumie din Egipt care a fost îngropată de vie
- și sug sângele oamenilor. - Și a înviat
- dar nu are cap. - Eu sunt o zână.
Ce ziceți de câte un pahar cu suc de căpșuni?
Ce a fost asta?
Un alt test cu o bombă atomică.
Am mai văzut această combinație de probleme de două ori
la modelul Estate din 1952.
Într-un caz, a fost o remediere rapidă, am schimbat o pieso de 75 de cenți.
În celălalt caz, a fost dificil, costisitor,
am dezasamblat și remontat îndelung toată transmisia
și mecanismul de lubrifiere, dar care nu s-a dovedit eficient.
Motorul a explodat,
mașina a fost dezmembrată și pusă la vânzare ca fier vechi.
Acolo este.
Ei bine, a noastră în ce stare este?
Suntem pe cale să aflăm.
A pornit din prima.
- Cât de mult vă datorez? - Nimic.
Doar zece dolari pentru remorcare.
Ce-i asta? Ce s-a auzit?
Nu știu.
Cred că aveți o a treia problemă pe care n-am mai văzut-o până acum.
Reşedinţa Zak.
Romulus, eu sunt Augie Steenbeck.
Bună dimineața, domnule Augie. Poarta este deschisă.
- Nu, nu am ajuns acolo. - Nu sunteți aici?
- Pot să vorbesc cu domnul Zak? - Da, domnule Augie.
- Nu sunteți aici? - Nu suntem acolo.
Mașina a explodat. Vino după fete.
Mașina a explodat?
Părți din mașină au explodat dintr-odată, da.
- Vino să iei fetele. - Eu nu sunt șoferul lor.
Sunt bunicul lor.
- Unde sunteți? - În orașul Asteroid.
Drumul Fermei, nr.6, la 120,7 kilomentri. Vino să iei fetele.
Eu trebuie să rămân aici cu Woodrow.
Cum adică?
Chestia ce trebuie să i-o spun lui Woodrow.
- Alo? - Cum au reacționat?
Nu au reacționat nicicum.
- Nu? - Nu.
- Ba da.
- Nu le-ai spus încă? - Încă nu le-am spus.
- Ai promis. - Știu.
Momentul nu este niciodată potrivit.
Timpul...
este întotdeauna nepotrivit.
Ești bine?
Nu.
Tu nu m-ai plăcut niciodată, nu-i așa?
Nu te-am iubit niciodată.
Întotdeauna ai crezut că nu sunt suficient de bun pentru ea.
Da. Noi spunem același lucru.
- Alimentați cu benzină Cadillac-ul. - Bine.
- Spune-le copiilor. - Le voi spune.
Voi fi acolo când ajung acolo.
Este sfârșitul acelei mașini.
Andromeda, verifică sub covorașe. Haideți.
Pandora, verifică în gențile laterale.
Cassiopeia, verifică între scaune.
Luați totul. Tu ce crezi, Woodrow?
Cred că este cam trist.
Popas, treisprezece minute.
- Numărați-vă. - Unu.
Două. Trei. Patru.
Cinci. Şase. Șapte. Opt.
- Nouă. Zece. - Sunteți prezenți toți.
Să mulțumim pentru o călătorie sigură. Billy?
Dragă Tată Ceresc, îți mulțumim cu amabilitate pentru călătoria minunată cu autobuzul.
Am mâncat trei cutii de biscuiți Jack,
am primit un fluier pentru câine și o hartă în miniatură a celor treisprezece colonii originale.
De asemenea, am văzut un coiot lovit de un vehicul cu paisprezece roți
care l-a făcut plat ca o clătită.
Băiete, oh, băiete. Ce altceva?
Șoferul autobuzului a fost nevoit să se oprească de două ori pentru că Bernice nu s-a putut ține.
- Ba da, mă puteam. - Amin.
Amin.
Este ora prânzului. Aliniați-vă în șir.
Doamne, ce fierbinte este.
Așa este deșertul. La ce te aşteptai?
Nu știu dacă mă așteptam la ceva anume,
dar mă ofilesc ca o petunie tăiată.
- Oamenii nu se ofilesc. - Nu se ofilesc?
Nu, ofilirea este un fenomen prin care o petală, frunză sau tulpină...
Mă provoci?
- Ce să te provoc? - Să mănânc acest ardei iute.
- Este un experiment. - Nu, nu-l mânca.
Ardei iute.
Sfântule Toledo. Aceasta este Midge Campbell.
- Unde? Cine? - Chiar în spatele tău.
Nu te uita.
El trebuie să fie garda lui de corp.
Domnule Cho, da? Bună ziua.
O să stați în căsuța șapte. Ei bine, cortul al șaptelea.
Poftim cheia, dar nu este nicio ușă.
Doar un fermoar. Un fermoar de cort.
- Cort? - Știu.
Am modernizat sistemul electric marți dimineață.
Este o iluminare mai bună, putere pentru mașina de gheață și un eliminator de insecte montat pe perete.
Din păcate, s-a făcut o greșeală și a șaptea căsuță a ars din temelii.
- Acum este un cort. - Noi nu vrem să dormim în cort.
Desigur. Înțeleg.
Permiteți-mi să vă spun, cred că o veți găsi foarte confortabilă.
- Tânărul domn este în dificultate? - Îi este sete.
Desigur. Înțeleg.
Aveți vreo preferință de suc? De mere, portocale sau de roșii?
Mă scuzați, domnule?
Această găleată cu nuci tocmai mi-a furat moneda.
Îmi cer scuze.
Probabil vă întrebați de ce nu i-am pregătit valiza mamei tale.
Pentru că ea nu vine cu noi în această călătorie.
Nu putea să vină.
S-a îmbolnăvit.
Și, ca să spun mai clar, după toate operațiile,
terapiile și intervențiile...
După doi ani de luptă și suferință,
a cedat bolilor sale.
Îmi pare rău.
Nu am știut cum să vă spun atunci.
Nu mi-am putut da seama cum să vă spun și după aceea.
Nu știam cum să v-o spun.
Momentul nu a fost niciodată potrivit.
Vrei să spui că mama noastră a murit acum trei săptămâni?
Da.
Și când se întoarce?
Ea nu se mai întoarce.
Să zicem că este în rai.
Ceea ce nu există pentru mine, desigur, dar voi sunteți episcopali.
Veniți aici. Să ne îmbrățișăm.
Bine. Așezați-vă înapoi.
Tu știai, Woodrow?
Așa cred.
A fost plecată așa de mult timp.
Da.
Vom fi bine.
Bunicul vostru este pe drum.
Vom rămâne cu el o perioadă de timp
care încă nu am stabilit cât va fi.
Ea este acolo?
Da.
Ea este în cutie.
Incinerată.
Acum suntem orfani?
Cum?
Acum suntem orfani?
Nu.
Pentru că eu încă mai trăiesc.
Când tatăl meu a murit, mama mi-a spus: Ea este printre stele.
Și eu i-am spus: Cea mai apropiată stea, în afară de aceea,
este la patru ani și jumătate de lumină distanță
cu o temperatură la suprafață de peste 5.000 de grade Celsius.
Ea nu este printre stele, i-am spus.
Este în pământ.
Ea a crezut că mă va alina.
Ea era atee.
Altceva care mi-a spus era incorect:
Timpul vindecă toate rănile.
Nu.
Poate este ca un bandaj.
Conceptul vostru despre timp este totuși complet distorsionat.
Nu cred că niciunul, cu excepția lui Woodrow, înțelege măcar ce înseamnă cincisprezece minute.
Cincisprezece minute înseamnă 6.200 de ore.
Exact.
Nu este vina ta.
Dacă ați putea să mâncați ceva chiar acum,
ce ar fi?
Personajul lui Augie Steenbeck
din povestea imaginară a producţiei noastre,
urma să devină conectat în mod celebru și de neșters
cu actorul care a creat rolul,
un fost tâmplar descoperit într-o mică piesă
de regizorul piesei, Schubert Green.
Mi-am terminat corespondența, Analisse.
Te rog să-mi aduci cocktailul și pastila.
- Amintește-ți că domnul... - Oh, nu.
Mă refeream la domnul Green. El a sosit.
Nu. Alungă-l.
Trimte-l la Căpitanul Sărat sau la Hanul Farului
și spune-i să se întoarcă dimineață, dar nu înainte de ora 11.
Prilejul primei întâlniri dintre dramaturg și interpret este acum,
în povestirea noastră fantezistă,
o chestiune de tradiţie şi legendă teatrală.
Cadrul: o toamnă târzie, după-amiază,
un sat de pe litoral, în afara marii metropole.
Oh, nu, din nou. Vă cer scuze. Îmi pare rău.
Domnișoara Watson nu v-a informat că nu primesc musafiri.
Știu, dar s-ar fi topit înghețata.
- Ce-i asta? - Cred că este cea care vă place.
Cremă de agrișe de la Lingura cu Înghețată din estul Rotterdamului.
Am înfășurat-o în rumeguș, ziar și coji de arahide.
Nu ar trebui să-ți irosești banii pe un bătrân ca mine.
Mi-au dat zece dolari pentru biletul de autobuz, așa că am cumpărat o jumătate de găleată, am făcut autostopul
și am păstrat restul.
Este rece si delicioasă.
De cât timp ești în armată?
Armată? Care armată? Nu știu despre ce vorbești.
Ei bine, dacă nu am fost dezinformat în mod deliberat,
cred că acele trese indică
că ești un caporal de clasa a II-a.
Oh, nu. Sunt angajatul numărul trei în Băiețaș Sfios Răsuflă De Tristețe.
A fost, de fapt. Am închis în seara aceasta.
Înțeleg. Proprietatea departamentului de garderobă.
Nu mai este.
Cum a fost, apropo?
Piesa? Nu mi-a plăcut.
- Te superi dacă deschid o fereastră? - Deloc.
Este înăbușitor, nu-i așa?
Până și margaretelor și piciorului cocoșului le cad petalele.
Acea fereastră se cam blochează. Acea fereastră se blochează puțin!
Mi-ai spart fereastra.
De ce își arde Augie mâna pe grătarul rapid?
Ei bine, nici măcar pe mine nu mă cunosc, ca să-ți spun adevărul.
Nu plănuisem așa.
S-a ars în timp ce eu tastam.
Este prea extraordinar pentru tine?
Bănuiesc, așa cum am citit-o, el căuta o scuză
pentru că-i bătea inima atât de repede.
Oh, ce sentiment interesant.
Îmi place această idee.
Poate ar trebui s-o spui. Este o replică foarte bună.
Nu, presupun că nu. Nu este necesar.
Este un fapt că nu suntem singuri.
Extraterestrul a furat asteroidul.
Mult timp s-a crezut că este o parte lunară
fragmentată din luna mai mică a planetei ipotetice Magnavox-27,
acum considerată o cometă pigmee,
conform enciclopediei.
Evident, ea i-ar fi spus ceva.
Sunt sigur de asta. Mama ta, vreau să spun.
L-ar fi determinat să ne spună secretele universului
sau țipa la el și îl făcea să râdă.
Ea ar fi avut o ipoteză.
Îmi amintești de ea mai mult ca niciodată.
Ea nu era timidă.
Vei semăna și tu cu ea.
Cred că și surorile tale ar putea fi extraterestre, apropo.
Când am cunoscut-o pe mama ta, ea avea doar nouăsprezece ani.
Fuma câte o țigară, citea o broșură,
îmbăindu-se în costum de baie pe o scară de incendiu ruginită
la câțiva metri sub camera mea.
Uneori, uneori încă mă gândesc
că încă o aud aici,
respirând în întuneric.
Cine știe, Woodrow?
Poate că ea este printre stele.
Ești perfect.
- Bine? - Bine.
Stai, partenere!
- A plecat. - Oh, nu.
Când vine următorul?
Duminică dimineață, cred.
Bea-ți sucul.
Mi-ai făcut o poză.
Da.
De ce?
Eu sunt fotograf.
Nu mi-ai cerut permisiunea.
- Eu nu cer niciodată permisiunea. - De ce nu?
Pentru că lucrez în tranșee, pe câmpuri de luptă și zone de luptă.
Serios?
Da.
Adică ești fotograf de război?
În cea mai mare parte.
Uneori fotografiez evenimente sportive.
Numele meu este Augie Steenbeck.
Bine.
Ce vei face cu ea?
Cu acea poză.
Ei bine, dacă a ieșit bine, cred că voi încerca s-o vând
unei reviste, acum că ai menționat.
Midge Campbell mănâncă o vafă.
Să mi-o arăți mie prima dată, ca să aprob.
Bine.
Ea este Dinah.
- El este Woodrow. - Am o întrebare.
- Ai fost vreodată împușcat cu gloanțe? - Dacă am fost vreodată...
O dată sau de două ori, doar zgâriat.
A fost atins de o schijă în ceafă. Arată-le.
Apropo, nu spun că te-am iertat.
Bun venit din partea științei militare a Statelor Unite,
Divizia de cercetare și experimentare,
în colaborare cu fundația Larkings.
Noi vă salutăm.
În fiecare an, sărbătorim Ziua Asteroidului,
comemorarea zilei de 23 septembrie 3007 înainte de Cristos,
când meteoritul din câmpiile aride a provocat un impact asupra Pământului.
Itinerarul pentru această sărbătoare de trei zile
include un tur al observatorului recent renovat
cu doctorița Hickenlooper și personalul ei,
un picnic cu chili și crenvurști
și un foc de artificii seara.
Vizualizarea elipselor astronomice
la apogeu chiar înainte de miezul nopții în această noapte,
iar în final, acordarea anuală
a bursei Hickenlooper după banchetul de luni după-amiază.
Acum, voi începe prin a prezenta medaliile comemorative,
dar mai întâi, îmi voi spune mai întâi discursul,
pe care îl veți primi ca suvenir și într-o ediție folio.
Capitolul unul.
Am mers la școală 28.9 kilometri în fiecare dimineață, am muls caprele,
am jumulit găinile, am jucat cârligul, am prins licurici,
m-am scufundat în apă, îmi spuneam rugăciunile în fiecare seară
și eram biciuit cu un sucitor din arțar de două ori pe săptămână.
Așa era pe atunci viața.
Capitolul doi.
Tatăl meu a plecat să lupte în război pentru a pune capăt tuturor războaielor,
dar nu a reușit și ce a mai rămas din el
a fost trimis într-un sicriu din pin învelit într-un steag.
Sfârșitul capitolului doi.
Apoi, am mers la școala de ofițeri
și douăzeci de ani au trecut cu viteza unui vis.
O soție, un fiu, o fiică, un pudel.
Capitolul trei. Un alt război.
Brațele și picioarele zburau ca floricelele,
globi oculari erau scoși, la figurat și la propriu.
Bărbații țineau spectacole sub frunzele de palmier, îmbrăcați ca femei în fuste hula.
Așa era pe atunci viața.
Între timp, povestea altcuiva.
Un bărbat găsește un număr,
îl împarte la un trilion, îl ridică la rădăcina pătrată
a circumferinței Pământului
și-l înmulțește cu viteza unui atom de scindare,
și așa s-a realizat progresul.
Eu nu sunt om de știință. Voi sunteți.
Sfârșitul capitolului trei.
Astrologi Juniori și Cadeți Spațiali,
priveam cu consternare când intram
în teritorii neexplorate ale creierului și spiritului.
Dacă doreai să trăiești o viață frumoasă și liniștită,
însemna că ai ales momentul greșit ca să te naști.
Acesta este discursul meu.
Să știți că toți sunteți gardienii propriei voastre siguranțe.
Fiți precauți și în alertă pe parcursul următoarelor demonstrații.
Lui Ricky Cho, pentru munca lui în domeniul inducției aeronautice,
Panglica Stelei de Străduință a Succesului.
Lui Clifford Kellogg, pentru munca lui în studierea
dezintegrării particulelor,
Insigna de Triumf a Găurii Negre.
Pentru Dinah Campbell...
Este alimentat de radiația cosmică în loc de lumina soarelui.
Pentru munca ei în domeniul accelerației botanice...
Din păcate, face ca toate legumele să fie toxice.
Măreața Eșarfă Roșie de Onoare.
Lui Shelly Borden, pentru munca ei
în domeniul fabricării mineralelor.
Am sintetizat un element extraterestru.
Anul viitor va fi adăugat la tabelul periodic al elementelor.
Coroana de Dafin Nebuloasă.
Lui Woodrow Steenbeck,
pentru munca lui în sfera imaginilor astronomice...
Poate să fie folosit și în aplicații din domeniul
publicității interstelare.
Medalia de Performanță Piticul Alb.
Turul nostru se termină aici.
Vă mulțumesc pentru atenție și mulțumesc
fundației Larkings pentru finanțarea lor generoasă.
- Ce indică acele impulsuri? - CUm?
Oh, bipurile și impulsurile? Nu știm.
Sunt emisii radio indescifrabile provenite din spațiul cosmic.
- Probabil este o pistă falsă. - Se schimbă vreodată?
Nu după cunoștinele mele.
- Poate că înseamnă o întâlnire. - O întâlnire?
- În calendarul galactic. - Poate să fie.
Mary, credem că este o întâlnire în calendarul galactic.
- Ce? - Mereu arată ziua de astăzi?
Îți mulțumim pentru muștar.
Îți mulțumim pentru bucurie și îți mulțumim pentru ceapă.
- Îți mulțumim pentru murături și... - Numărați-vă.
- Unu. - Doi.
- Trei. - Patru.
- Cinci. - Şase.
- Dwight? Unde este Dwight? - Opt.
- Dwight? Dwight? - Sunt mai puțin de 0,00001% șanse
că există viaţă extraterestră în întregul univers.
- Dwight! - Este un fapt științific.
În afară de insectele spațiale și viermii microscopici.
- Eu nu sunt de acord cu tine. - Nici eu.
- Nu este un fapt științific. - Nici măcar nu este un număr.
- Dă mai departe murăturile, te rog. - Cum este chiliul?
- Este bun după ce adaugi sosul iute. - Mulțumesc.
- Face scântei? - Luând în considerare constantele
spațiului nesfârșit și a timpului nemăsurat,
probabilitatea este crescută cu un factor de infinit.
- De unde ai luat-o? - Din aparatul cantinei.
- Unde este acest aparat? - Aparatul din cantină?
Poți vedea ceva prin acei ochelari?
Da.
Oh, pe toți sfinții. Ce ai...
Ce ai făcut ca să meriți asta?
- Nimic. - Cine te-a lovit?
Nimeni.
Este machiaj de scenă obișnuit, ca să simt ca personajul meu.
Oh. Cum de ea are un ochi vânăt?
În poveste.
Ei bine, ea nu este în poveste.
- Face parte din echipă. - Bine.
- Așa ar trebui să fie, oricum. - Face parte din echipă. Bine.
Fundația Larkings pretinde permanent,
- drepturi incontestabile. - Așa este.
- Sunt ale noastre. Noi le deținem. - Drepturi incontestabile
asupra tuturor brevetelor sau invenţiilor derivate
din orice prezentare, fără excepție.
Nu și cele pentru adolescenți. Citiți literele mici.
Toate proiectele îi aparțin unchiului Sam.
Am numit-o: Orbita triplă și întoarcerea fără să ardă în atmosferă.
De ce stai acolo singur?
- Tu. - Cum?
Ești timid?
Am înflorit mai târziu.
Așa mi-au spus părinții.
- Ești intimidat de noi? - Nu.
Să facem un test de personalitate. Cum te numești din nou?
Woodrow L. Steenbeck.
De la ce vine L?
- Lindbergh. - Este mai bine să-i spunem Woodrow.
Sunt de acord. Este timid, dar nu intimidat.
Mută-te aici, Woodrow.
- Brainiac, nu? - Da, Brainiac.
Este de la sine înțeles, nu-i așa?
Toată lumea știe deja că noi suntem anormal de inteligenți.
Asta-i adevărat. Mama mi l-a făcut.
Trebuia să fie amuzant, conform simțului ei al umorului,
dar nu mai este așa hilar precum era inițial.
Oh, serios? Cum așa?
Deoarece atunci trăia. Și acum este moartă.
Ea cum era?
Oh, mama mea?
Ea a fost...
așa.
Când ai pierdut-o?
Oficial, azi dimineață, dar cred că știam deja.
Salutare.
Tu ce faci acolo sus?
Doar mă bucur de aerul din deșert.
- Voi mă provocați? - Ce să te provocăm?
Să sar de pe acest bungalou.
- Este un experiment. - Nu.
Mie îmi place gravitația.
Este legea mea preferată a fizicii în acest moment.
Actorii de pe scenă
sunt un trib de trubaduri și nonconformiști.
Ei duc vieți neconvenționale, uneori periculoase,
care le hrănesc şi înalţă aspiraţiile artistice
și luminează condiția umană.
În continuare, zece săptămâni mai târziu,
în ajunul primei previzualizări publice a orașului Asteroid.
Un compartiment al trenului Apache Plainsliner
care se îndreaptă spre coasta Californiei.
Este deschis.
Schubert spune că trebuie să te întorci.
Dacă sunt atât de importantă, de ce nu a venit chiar el aici?
Probabil că este prea ocupat. Prea ocupat să alerge după tine.
Ei m-au trimis. Tu știi cine sunt?
Așa cred. Tu ești dublura.
Dublura. Așa este. Lasă-mă doar să...
El a spus că dacă plângi, să-ți citesc asta.
Nu, nu asta era. Iat-o.
Dacă ești supărată, îți citesc asta.
Dă-mi-le pe amândouă.
Nu-i ceea ce mi-a spus el. El a spus că dacă...
Dă-mi-le pe amândouă.
Spune-i că este o snoabă din clasa de jos,
dar nu are niciun motiv întemeiat ca să fie astfel.
Dacă te sâcâie, las-o în pace.
Spune-i că este o nevrotică limitată,
cu un complex pentru călcâiul lui Ahile.
Aceasta este a doua.
Spune-i că se bazează pe frumusețea ei ca pe o cârjă nesigură.
Este cea mai profundă slăbiciune a ei.
Spune-i că are potențialul
pentru măreția autentică, dar eu zic
cu absolută certitudine, că nu va reuși niciodată.
Mai este și altceva?
El a mai spus că dacă ești calmă și relaxată,
ceea ce și cred că ești,
înseamnă că probabil nu vrei să te întorci
și trebuie să-ți dau asta.
- Citește-l tu. - Nu-i ceea ce a spus el.
A spus că este ceva personal. Ceva între voi doi.
El a spus că... El a scris...
Dragă Kim, îmi pare rău că am țipat la tine
și te-am numit răsfățată, și că nu ești talentată.
Că ți-ai spart ochelarii și i-ai aruncat pe fereastră.
Având în vedere că întotdeauna te-am considerat
cea mai desăvârșită actriță în viață,
o persoană foarte inteligentă și de caracter,
aceste declarații și acțiuni
nu reflectă cu exactitate adevăratele mele sentimente.
Da, s-ar putea să fiu un șarpe manipulator,
așa cum m-ai caracterizat cândva pe la spate...
Vezi tu, am sursele mele. Dar te iubesc ca pe o soră,
în afară de acea dată, în ziua când ne-am întâlnit în baie,
care nu s-a mai repetat, după cum știm amândoi.
Nu am vrut niciodată să te rănesc
sau să te insult, sau să te jignesc în vreun fel.
Doar am încercat cu puținele instrumente pe care le am la dispoziție,
să-mi fac datoria, adică să filmez.
Iartă-mă.
Începem mâine seară, cu sau fără tine.
Fără tine, toată compania noastră
va suferi un dezastru complet și o calamitate tragică.
La fel și geniul nostru fragil pe nume Conrad Earp.
Cu tine, vei gusta din triumful carierei tale,
ceea ce nu contează deloc.
Tot ce contează este fiecare secundă din viața de pe scenă
și prietenia noastră.
Servitorul tău, directorul tău și, dacă îmi permit, mentorul tău devotat,
Schubert Green.
Cum te numești, dubluro?
Au continuat așa toată noaptea până în Ohio,
apoi au coborât și au prins zborul de întoarcere,
sosind cu două ore înainte de ridicarea cortinei.
Dublura talentată l-a înlocuit imediat pe Woodrow original.
Mă întreb cu tărie dacă invenția fiicei tale, Silly Putty
seamănă cu ceva din spațiul cosmic.
- Nu se numește Silly Putty. - Scuză-mă, dar mă îndoiesc de asta.
Se numește moratoriu.
- Este excelent. - Mulțumesc.
Aparatul face totul.
Tu ce știi despre astrogeologie, oricum,
J.J. sau ce mai înseamnă și asta?
Eu doar mă asigur de funcționabilitate.
Teza lui Shelly este susținută de...
Dovezi slabe și învechite.
- Pardon? - Nu este și părerea mea.
De fapt, mi-a plăcut Silly Putty sau moratoriul.
Eu citez doar ce a spus el.
Apropo, astăzi proiectul fiului tău ar fi putut foarte bine să ne ucidă pe toți.
Asta venind din partea familiei care ne-a dat
- raza electromagnetică a morții. - Este o armă.
- Bineînțeles că este letală. - Deci, recunoști.
Ca să nu mai vorbim de steagul lui Brainiac.
Adică, încearcă să provoace al treilea război mondial sau așa ceva?
Centura de propulsie cu reacție este extrem de sigură.
I-aș permite și unui băiat de opt ani să o folosească.
De fapt, l-am lăsat... pe vărul lui Ricky, pe Chip,
care a doborât recordul de altitudine de zbor.
Sunt ciudați, nu-i așa?
Copiii voștri, în comparație cu cei normali.
- Da. - Așa este.
Este adevărat.
După aceea, persoana a doua
spune numele pe care l-a spus primul, apoi adaugă altul.
După aceea a treia persoană spune ambele nume plus un nume nou.
Și apoi următoarea persoană continuă și așa mai departe, într-un cerc.
Este un joc de memorie. Ați înțeles?
O să încep eu. Cleopatra.
Cleopatra, Jagadish Chandra Bose.
- Așa? - Exact.
- Sigur că da. - Am înţeles.
Cleopatra, Jagadish Chandra Bose,
Antonie van Leeuwenhoek.
Cleopatra, Jagadish Chandra Bose,
Anthony van Leeuwenhoek, Paracelsus.
Cleopatra, Jagadish Chandra Bose,
Antonie van Leeuwenhoek, Paracelsus, Kurt Gödel.
Cercul de la Viena.
- Logicianul austriac. - Corect.
Cleopatra,
Jagadish Chandra Bose,
Antonie van Leeuwenhoek,
Paracelsus,
Kurt Gödel,
- William Bragg. - Care dintre ei?
- Sunt doi. - William Henry Bragg.
- Eu îl prefer pe fiu. - Tatăl este mai bun.
Cleopatra, Jagadish Chandra Bose,
Antonie van Leeuwenhoek.
Paracelsus, Kurt Gödel,
William Henry Bragg.
- Și cel nou. - Lordul Kelvin.
Cleopatra, Jagadish Chandra Bose,
Antonie van Leeuwenhoek, Paracelsus, Kurt Gödel,
William Henry Bragg, Lordul Kelvin...
Midge Campbell. Pot să-i folosesc numele?
Atât timp cât este o persoană reală, poți spune orice nume îți place.
Cleopatra, Jagadish Chandra Bose...
- Inclusiv numele mamei mele. - Ea-i idolul meu.
Este rândul meu. Jagadish Chandra Bose, Antonie van Leeuwenhoek,
Paracelsus, Kurt Gödel, William Bragg, tatăl,
Lordul Kelvin, fizicianul matematician,
Midge Campbell, mama ta,
Konstantin Tsiolkovsky, savantul ce-a descoperit racheta.
Nu știu dacă acest joc funcționează și la noi.
Geniilor, vreau să spun. Cred că am putea continua la nesfârșit.
Eu nu mă supăr.
La școala mea, nimeni nu ar juca acest joc cu mine nici într-un milion de ani.
În plus, numele ar fi prea comune.
Știu care va fi următorul nume ales... Diophantus.
Așteaptă-ți rândul ca să-l spui.
Încearcă invers, istețule.
Spune-le de la coadă.
Hojo Tokiyuki,
Constantin Ciolkovski,
Midge Campbell, Lordul Kelvin,
William Henry Bragg, Kurt Gödel,
Paracelsus, Antonie van Leeuwenhoek,
Jagadish Chandra Bose...
Cleopatra.
Stinge acea țigară, Dwight.
Oh, stai. Stai.
Ar trebui să vă fie rușine. Vă este?
Da, doamnă, dar nu noi i-am dat...
- Nu? - Acea țigară.
Pesemne că și-a luat-o singur...
- Dwight! - De la aparatul de țigări.
Aproape că te cred.
Să mergem.
- Pe curând, Dwight. - Pe curând, Dwight.
Am fost vreodată acolo?
Îmi memorez replicile.
Bine.
O aprob.
Repet o scenă nud. Vrei s-o vezi?
- Cum? Am spus da? - N-ai spus nimic.
Am vrut să spun da. Dar gura mea... gura mea nu a vorbit.
Este un monolog.
Imaginează-ți că încep de când sunt sub duș.
Când m-ai ales prima dată eu lucrând ca secretară,
aveam 111 dolari în contul meu bancar.
Locuiam singură cu o pisică și un papagal, într-un apartament cu o singură cameră.
Am vândut mașina DeSoto ca să achit avansul pentru inelul meu de logodnă.
Era primăvară.
Nu mai sunt supărată.
Știu că tu ești un om bun.
Nu îmi pare rău.
Nu te-am înșelat niciodată.
Să mă ții minte blurată în oglinda retrovizoare.
Am fost vreodată acolo?
Chiar m-ai văzut?
Nici măcar eu nu mă mai văd.
Dar iată-mă.
Să divorțăm.
Voi juca cu patos, desigur.
O să filmeze de la picioare în jos atunci când va cădea prosopul.
Uneori... Uneori fac câte o cascadorie.
Uneori.
Nu știu dacă îmi plac bărbile, apropo.
Pot să-ți fac o altă poză?
Nu o s-o public.
Credeam că nu ceri niciodată permisiunea.
Nu te mișca.
Prefer să interpretez alcoolice abuzate, tragice,
ca într-o zi, probabil să fiu descoperită moartă
într-o cadă plină cu flacoane goale
de somnifere vărsate pe toată podeaua.
Dar lucrul trist este că sunt de fapt o comediantă foarte talentată.
- Este adevărat. - Tu ești căsătorit?
Sunt văduv, dar nu le spune copiilor mei.
- De ce să nu le spun? - Eu... eu...
- Adică nu aveam de gând. - Bine.
- Da. - Oh. Îmi pare rău.
Mulțumesc. Ei știu, apropo,
Dar ei au aflat nu de mult.
Ce face acest aparat special, domnule?
Desigur. Am înțeles. Acest aparat vinde teren.
- Teren, zici? - Da, chiar așa.
Proprietățile chiar de dincolo de aceste căsuțe, de fapt.
Și iese din acest aparat ca sucul cu sifon?
Da, chiar așa.
Ei bine, acum nu te fac mincinos în față,
dar asta mi se pare o escocherie.
Desigur. Am înțeles. Nu este o escocherie.
Introduci banii și primești un act notarial de teren.
Cât de scumpă este parcela?
Pentru 10 dolari în fise,
aproximativ jumătate de teren de tenis.
Pune poțiunea în ea.
Friskity, tristy, bristy, boo.
Knickerty, knockerty, tockerty, de asemenea.
Și cu această vrajă, mama revine la viață!
Doamne, păzește aceste oase.
Ce este în cutia Tupperware?
În cele din urmă v-a spus.
Cine este acest bătrân?
Cred că este bunicul.
Voi nu vă amintiți de mine.
Eu îmi amintesc mirosul lui.
Nu o vom abandona pe fiica mea la un motel în mijlocul deșertului,
îngropată lângă dușurile comunale.
Strici înmormântarea!
O să ajungă în iad!
Dacă ne torturezi, te vom sacrifica.
Am înțeles.
Vă mulțumesc pentru claritate.
Să vă spun ceva. Să o lăsăm
în pământ până mâine dimineață.
Apoi vom exhuma cutia Tupperware, o vom duce cu noi în Cadillac
și o s-o îngropăm din nou în acest weekend în curtea din spate,
lângă cea de-a șaptea gaură de la Rancho Palms,
unde locuiesc într-o casă frumoasă cu piscină.
Sunteți de acord?
Bine.
Să sperăm că nu o va dezgropa un coiot.
Oricum nu putem face nimic.
Uitați-vă la ele.
În seara aceasta, aveți un adevărat răsfăț.
Nu știu câți dintre voi au mai văzut vreodată o elipsă astronomică.
De fapt, puteți să ridicați o mână.
Nimeni?
Bine.
Ei bine, ceea ce veți vedea sunt niște simple puncte.
Trei puncte de lumină în interiorul cutiei de refracție,
care poate să nu sune foarte interesant la început,
până când vă veți gândi cum au reușit acele puncte să se vadă
la distanță de o mie de miliarde de kilometri de spațiu pe acel fragment mic de carton negru.
De două ori la cincizeci și șapte de ani,
când Pământul, Soarele, Luna
și planul galactic al Căii Lactee
apar de-a lungul aceluiași unghi de orbită.
Energia radiantă a trei sisteme stelare vecine
induce un tranzit ecliptic paralel,
astfel aproape dovedindu-se
ipoteza flirtului ceresc.
Problema, desigur, este că nu s-a dovedit matematic.
Dar poate unul dintre voi, într-o zi,
va fi geniul care va rezolva problema.
Evenimentul va începe în treizeci de secunde.
Amintiți-vă că dacă vă uitați direct la elipse
prin cutia de refracție,
nu numai că nu veți vedea efectiv efectul,
dar veți arde punctele
direct în retină, probabil permanent.
Știu asta cu adevărat, pentru că ale mele încă sunt arse
de când aveam unsprezece ani, mergând pe doisprezece.
Atunci mi-am dat seama că vreau să fiu astronoamă,
care este o altă poveste.
Începem.
Iată-le.
Acestea sunt niște culori minunate și luminoase, nu-i așa?
Este foarte palpitant. Le vede toată lumea?
Eu nu le văd, ci doar o capsă.
Da! Funcționează.
Tu ești Shelly?
Da.
Ești idolul meu. Care este rangul tău?
Secretară comandant.
Eu făceam cercetașa care făcea prăjituri.
Serios?
Ce vor spune în Squad 75?
Cum?
Extraterestrul a furat asteroidul.
Schubert Green, născut Shylock Grzworvszowski.
Director, imigrant.
Cunoscut pentru energia sa nelimitată, pentru entuziasmul său vorace...
O actriță cunoscută l-a descris sexual
ca un animal, în special ca un iepure.
Și că avea o relație lungă, profundă și intimă
cu succesul.
Ce crezi, Lunky?
Este bun.
Nu am de gând să întreb ce se întâmplă aici.
Soția sa, Polly, l-a părăsit pentru un jucător de la a doua bază,
în timpul primei săptămâni de repetiții.
Locuința mea.
Semnează asta.
Oh, nu.
Este carnetul de note al lui Clark.
Da. Ce credeai că este?
Am crezut că poate suntem deja divorțați.
Oh.
Nu încă, dar în cele din urmă vom fi.
Iar a apărut pe panoul de onoare.
Eu stau în apartamentul de lux a lui Diego.
Clark este la mama mea. Apartamentul este gol.
Tu de ce nu te duci acasă?
Nu cred că ar trebui să fiu singur într-o clădire cu ferestre adevărate.
Machiajul îmi afectează părul și fața.
Costumele le-am înlocuit cu salopeta.
Deocamdată aparțin de acest loc.
Mult mai bine.
- Ai reușit cu verdele? - Da.
Au fost zece ani frumoși, Schubert.
Nu regret nicio secundă.
Clark încă te iubește.
Eu tot te mai iubesc.
Dar nu ca înainte?
Dar nu ca înainte.
Schubert Green a locuit în golful pitoresc
al teatrului Tarkington
pe parcursul celor 785 de spectacole din orașul Asteroid.
În nopțile întunecate, s-a cazat
în Suita Guvernatorului din hotelul Nebraska.
O ultimă remarcă.
Când Midge apare în actul trei, scena cinci,
încearcă s-o faci să spună replica după ce închide ușa.
Poate suntem condamnați.
Îi voi spune.
La revedere.
Uite-l că vine.
Tocmai l-am informat pe președinte.
M-a autorizat să citesc și să pun în aplicare prevederile
Planului X de Combatere de Urgență a Securității Naționale.
Poftim.
Următoarea directivă secretă a fost introdusă în lege la 1 iulie 1950.
În caz de angajare neprevăzută
cu forme de viață inteligente sau forme de pe altă planetă
care nu este definită în mod specific ca Pământul nostru,
sunteți sfătuiți să inițiați următoarele protocoale.
Prima, confirmați că forma de viață nu acționează sub îndrumări
al vreunui guvern terestru străin și ostil.
Nu, nu cred că lucrează pentru ruși
sau pentru chinezii comuniști, dar nu se știe niciodată.
Cu siguranță mie nu mi-a dat această impresie.
A doua, confirmați că forma de viață nu intenționează să se anexeze,
să colonizeze, să vaporizeze sau exproprieze resursele
teritoriilor suverane ale Statelor Unite ale Americii.
Mă îndoiesc de asta. El doar a luat asteroidul și a plecat.
A treia, identificați și rețineți toți martorii posibili
și plasați-i sub arest
pe o perioadă de nu mai puțin de o săptămână,
definită ca șapte zile calendaristice,
timp în care sunt supuşi
la tratamente cu medicamente și psihologice,
examinări și interogări.
Procedura standard. Deja este în desfășurare.
A patra, securizați perimetrul,
nu mai difuzați informații,
strângeți și transportați toate probele
și închideți-le ermetic,
într-un depozit secret subteran
și negați public toate aspectele evenimentului,
inclusiv existența lui, pe o perioadă de cel puțin 100 de ani,
definită ca 36.500 de zile.
Sfârșitul directivei.
A fosta destul de clar.
- Ce o să le spunem? - Cui?
Juniorilor astonomi, cadeților spațiali, mamelor și taților.
- Midgei Campbell. - Midgei Campbell.
Să le spunem că nu s-a întâmplat?
Nu, evident, va trebui să formulăm o poveste potrivită de acoperire.
Mă provoci?
- Ce să te provoc? - Să apăs acel buton.
Îți voi rupe gâtul.
Este un extraterestru care mănâncă un măr. Acesta-i un extraterestru care sare.
Este un extraterestru cu o pălărie. Acesta-i un extraterestru care urcă pe o scară.
Este un extraterestru pe un cal de curse. Este un extraterestru...
Să o luăm de la început.
V-am mai spus de cincizeci de ori, extraterestrul a luat asteroidul...
- Pretinsul extraterestru. - Știu ce am văzut!
- Se numește meteorit. - Era o ființă extraterestră.
Aceasta este o microfișă a ziarului școlii tale.
Descrierea ta însoțește un articol critic
asupra metodelor disciplinare ale directorului.
- Care au fost sursele tale? - Eram în clasa a VI-a.
- Doar răspunde la întrebare. - Nu vă voi da niciun nume!
- M-ai provocat! - Ce am spus?
- M-ai provocat!
Bine.
O să încerc să continui
cu planul de lecție pe care l-am pregătit inițial.
Doar pentru a păstra ordinea în aceste circumstanțe.
Mă aștept ca unele...
Este posibil ca unele dintre informațiile noastre despre spațiul cosmic, să nu mai fie complet exacte,
dar, oricum, încă mai sunt nouă planete
în sistemul nostru solar, din câte știm. Billy?
Doar că acum există și un extraterestru.
Adevărat, după toate aparențele.
Cu toate acestea, Neptun...
A patra planetă ca mărime după diametru,
Neptun orbitează în jurul Soarelui doar o dată la 165 de ani. Bernice?
Poate extraterestrul a mers acolo.
Ei bine, poate.
Nu cred că știe cineva unde a plecat sau de unde a venit extraterestru.
Da, Dwight?
La început, am crezut că extraterestrul se cam furișa,
dar acum cred că era probabil nervos să vină pe Pământ.
Pun pariu că nu a mai fost niciodată aici.
Atunci de ce ne-a furat asteroidul,
dacă este așa un domn?
Toate acestea sunt niște întrebări rezonabile,
dar, în acest moment, să ne concentrăm la Neptun
pentru că nu am avut timp să pregătesc niciun plan de lecție
pe tema despre care vorbiți.
Extraterestrul.
Extraterestrul, da.
Și, apropo, eu nu vreau să evit întrebările voastre.
Vreau să subliniez că sunteți în siguranță.
Cu toții suntem aici, pe Pământ.
Părinții voștri au fost anunțați măcar cu asta.
America rămâne în pace.
Da, Montana?
Aș vrea să vorbesc și eu despre o noțiune, dacă aș putea, June.
Bine.
Cred că acest extraterestru provine dintr-un trib
de care nu știm nimic, nu-i așa?
Orice am spune ar fi o pură speculație.
Dar vă spun ce gândesc eu.
Socotesc că acel extraterestru nu avea deloc intenții rele.
Cred că doar a coborât aici
ca să arunce o privire asupra Pământului și asupra popoarelor ce trăiesc pe el.
În spiritul explorării.
Vedeți, eu nu mă uit la un extraterestru ca la ceva suspicios.
Nu, el nu este un american.
Nu, el nu este o creatură a Pământului verde creat de Dumnezeu.
Dar este o creatură provenită de undeva, asemeni nouă.
Acum, să-i arătăm puțină ospitalitate,
iar dacă se dovedește a fi un mizerabil,
ceea ce consider că nu este,
ei bine, asta va fi o treabă pentru forțele armate ale Statelor Unite,
care încă nu au pierdut niciodată un război.
Mulțumesc.
Sunt de acord cu Montana.
Acum, despre Neptun.
Pe unde s-a dus?
Ei bine, cred că a plecat de aici
până aici și până aici... și...
nu știu pe unde.
Mama nu-și putea aminti care erau,
așa că și-a numit propriile constelații.
Acela este cuierul. Acela este robinetul care curge.
Acolo este un ou prăjit întors cu spatula.
Mama mea este o constelație sau cel puțin o parte a uneia.
Un om de știință elvețian a numit o stea ipotetică după ea.
Serios? Cum se numește?
Midge Campbell X-9.
Midge Campbell X-9... O s-o caut.
Este interesată de astronomie, mama ta?
Nu chiar. Este interesată de celebrități.
Apropo, nu mă refer la asta ca o critică.
Este treaba ei să fie celebră.
Oricum, m-am săturat de fața ei, dar îmi place vocea ei.
Ar trebui să se audă mai mult la radio.
Eu n-am avut niciodată copii.
Uneori mă întreb dacă aș fi vrut să am.
Și eu am descoperit o stea ipotetică.
- Unde este? - Care este?
Chiar acolo. Acoperită parțial de acel bec ars.
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
După tine.
Uneori cred că aș simți că acasă este
în afara atmosferei Pământului.
Şi eu.
A ieșit poza?
- Mă refer la cealaltă. - Oh.
Este bună.
Te simți diferit?
Hei. Te simți diferit?
Nu simt absolut nimic.
Nici eu.
Eu nu sunt o mamă bună.
Îmi iubesc fiica, dar nu sunt o mamă bună
pentru că, din păcate pentru ea, ea nu-i prima mea prioritate.
Din cauza că mereu s-a întâmplat deja ceea ce plănuiesc să fac în continuare.
Apropo, îmi iubesc fiica. Eu... eu...
Îmi iubesc toți copiii.
Avem un moment magic când suntem împreună.
Mai am o fată și un băiat.
Ei locuiesc cu al doilea meu soț, în Utah.
- Bine. - Și el îi vede rar.
Măcar aș vrea să mă simt vinovată,
dar nu am experimentat acea emoție,
dacă am înțeles bine.
- Da. - Am jucat-o, desigur.
Deci spui că nu te-ai simțit niciodată vinovată în viața reală?
Nu din câte știu.
Cred că din cauza trecutului meu cu bărbații violenți.
Începând cu tatăl, fratele și unchii mei.
Și pentru mine este deja lucrul pe care intenționez să îl fac.
De obicei, este un război.
Nimeni nu poate concura cu asta, nu-i așa?
Probabil că nu.
Odată am făcut un turneu al Departamentului de Apărare. A fost palpitant.
- Cred că înțeleg cum ne văd ei. - Ce?
Adică, cred că acum știu ce cred că suntem.
Bine.
Doi oameni răniți catastrofal,
care nu-şi exprimă profunzimea durerii deoarece
nu ne dorim asta.
Asta-i legătura noastră.
Ești de acord?
Da.
Să...
Să schimbăm subiectul, bine?
Este deschisă.
- Este cineva? - Aici.
Este cineva? Bună ziua.
Sunt doar vecinul tău, Stanley Zak.
Am vrut să mă asigur că tu și fiica ta
aveți tot ce vă doriți în acest moment.
Mulțumesc. Așa cred.
Ce experiență ciudată este asta, nu-i așa?
Am fost la facultatea de drept cu fostul tău agent, apropo.
- Cu Mort? - Cu Mort. Da, cu Mort.
Ți-a ieșit.
Da, a ieșit. Toate pozele mele îmi ies.
Oricum, așa cum am spus, noi stăm chiar după alee,
după cum pare că a stabilit ginerele meu.
Să-i trimiți cele mai bune urări lui Mort și familiei lui.
Îi voi spune, dacă și când ni se permite contactul cu lumea exterioară,
deși eu nu vorbesc cu el, ca să-ți spun adevărul.
Îmi place coafura ta așa.
Cristoase.
Vedeți acea minunată potecă
chiar de acolo, între cactușii morți și albia uscată?
- Așa cred. - Aceasta este parcela dumneavoastră.
Cât din ea dețin?
Ei bine, este de fapt un mecanism financiar interesant.
Din punct de vedere tehnic, nu dețineți nimic.
Dețineți acțiuni în oraș sub formă de împrumut
cu rate pe cincizeci de ani.
Apoi, la final, împrumutul este achitat.
- Mă provoci? - Ce zici de niște apă?
Desigur. Am înțeles.
Nu există deloc. Aceasta este o oportunitate în deșert.
- Mă provoci? - Te-am auzit.
- Este un experiment. - Nu-mi mai pasă.
Te provoc sau nu te provoc. Nu mai contează.
Fă ce vrei. Eu renunț.
Care este cauza?
Care este sensul?
De ce trebuie să fii provocat mereu?
Nu știu.
Poate pentru că mi-e frică,
altfel, nimeni nu va
observa existența mea
în univers.
Ce să te provoc?
Da, ce să te provoace?
Să urc cactusul de acolo.
- Doamne, nu. Nu. - Te rog să n-o faci.
Bună ziua.
Bună ziua. Bună ziua.
Ne-am întâlnit. Eu sunt mama acelei cercetașe
- care te idolatrizează. - Știu.
M-am gândit că s-ar putea să nu mă recunoști fără uniformă.
Ai fost foarte bună
jucând-o pe acea vagaboandă din bordel care are amnezie
- și devine pediatră. - Mulțumesc. Mulțumesc.
- Ai fost foarte autentică. - Acesta de fapt poate este
personajul meu preferat pe care l-am jucat vreodată.
- Nu știu de ce nu i-a plăcut nimănui. - Oh. Da. Nici eu.
Mulțumesc. Unora le-a plăcut.
Oh, sunt sigură. Mie mi-a plăcut.
Cine te-a lovit?
Eu apar în scena aceasta?
Scuzați-mă. Nu trebuie să fiu în acest cadru.
Cine te-a lovit?
- Este pe celălalt ochi. - Este un machiaj de scenă obișnuit.
Unor oameni... le-a plăcut.
Oh, sunt sigură.
M-am gândit că a fost al doilea tău fost soț din Utah.
Dacă dorm pe un pat în loc de canapeaua extensibilă,
mai bine m-ar lăsa să mă instalez
într-o cameră întunecată în casa de lângă piscină.
Este posibil un compromis?
Depinde de mărime.
- Nu-i chiar atât de mare. - Pot să trimit fetele
la școală cu mașina de golf, să știi.
Dacă aș anula a paisprezecea țintă.
Este atât de aproape de elementar?
Cum vă puteți gândi la asta?
Lumea nu va mai fi niciodată la fel.
Ce se întâmplă mai departe? Nimeni nu știe.
El ne va mai vizita? Ne va vorbi?
Ce va spune? De ce ne-a furat asteroidul?
A fost al nostru de la început? Îi place de noi?
- Nimeni nu știe. - Asta-i adevărat.
Ce este acolo? Ceva.
Sensul vieții. Poate că există unul.
Sper că încă ești episcopal.
Tu i-ai făcut poza, tată.
Eu sunt fotograf.
Episcopal?
Chiar vrei să stăm la tine, Stanley?
Nu, dar aveți nevoie de mine.
Să știi că ea m-a iubit.
Cine spune că nu te-a iubit?
La urma urmei, sunt singur de doisprezece ani.
Și ține minte, soția mea a băut până la moarte.
A băut până la... Nu știu ce vrei să spui.
În singurătatea mea sau poate din cauza ei,
am învățat să nu judec oamenii.
Să iau oamenii așa cum sunt, nu așa cum îi văd alții,
și mai presus de toate, să le dau acord complet
o credință neîndoielnică celor pe care îi iubesc.
Nu știu dacă asta te include și pe tine,
dar o includea pe fiica mea și îi include pe cei patru copii ai voștri,
așa că ești binevenit să stați cu mine
atât timp cât vreți, fie că îmi place sau nu.
Ceea ce nu-mi place, apropo.
Atunci nu ne mai ajuta.
Suntem în suferință.
Şi eu.
Ai de gând să ne abandonezi?
Aveam de gând, ca o măsură temporară.
- Ce? - Dar m-am hotărât să mă împotrivesc.
- Ştiam eu. Am simțit-o. - Nu și eu.
Nu sunt vreo asistentă. Eu sunt bunicul lor.
Aș fi angajat o dădacă pe lângă tine.
Nu plănuiesc să vă mai abandonez, nici măcar ca o măsură temporară,
care este tot ce aveam de gând să fac.
Te iert că ai luat-o în considerare.
Telefonul public este suspendat. Se folosește numai oficial.
Bună seara, soldat.
Pot să-ți cer să introduci această monedă în telefonul public pentru mine, te rog?
Toate serviciile publice de telefonie au fost suspendate până la o nouă notificare.
Știu. Chestia este că, chiar înainte de agitația de ieri,
l-am apelat pe vărul meu la o distanță lungă,
iar operatorul m-a lăsat să nu plătesc suprataxa
deoarece nu aveam decât trei monede.
Nu mă simt bine să fur de la compania de telefonie.
Deși ar putea transmite un mesaj diferit
- pe planeta lui. - Este adevărat.
Dacă are măcar o planetă, apropo.
S-ar putea să fie un nomad.
Operator? Kismet-9770.
- De la o stație la alta. - Rămâneți pe fir.
Mulțumesc.
Alo? Cine sună?
Bună seara, doamnă Weatherford. Eu sunt Ricky Cho.
- Pot să vorbesc cu... - Ricky, este trecut de ora 21.
El deja și-a băut Ovaltine.
Nu mai poate aștepta până mâine?
Mă tem că nu, doamnă Weatherford.
Nu v-aș deranja dacă nu ar fi
de cea mai mare importanță pentru Weekly Bobcat.
Am nevoie doar de un minut din timpul lui.
Bine, Ricky. Să nu închizi.
Este un fel de relație între voi doi?
- Răspunde, te caută Ricky Cho! - Ce? Cine?
- Cum cine? Voi. - Cine?
- Ştii tu cine. - Între noi?
Ne-am cunoscut abia ieri.
Simt că ea nu mă place în acest fel.
Ei bine, cred că ești destul de inteligent, dar cred că ești și destul de naiv.
- Alo? - Faceți liniște.
Skip? Sunt Ricky. Am o exclusivitate.
Primele indicii ale existenței viitoare a orașului Asteroid
au fost dezvăluite în timpul unui seminar special
programat la cererea dramaturgului.
Conrad Earp, cu ce te putem ajuta?
Ei bine, treaba este, Saltzie, că aș vrea să fac o scenă
unde toate personajele mele sunt seduse cu blândețe, în privat.
Seduse în cel mai profund și mai amplu vis al vieții lor
ca urmare a experienței lor comune
a unui mister ceresc năucitor şi uluitor.
- O scenă de somn. - O scenă de somn.
Dar nu știu cum s-o scriu.
- Încă. - Încă.
M-am gândit, poate, dacă tu
și elevii tăi minunat de talentați doar improvizează
ceva ce s-ar putea dezvălui.
Cine nu vrea să fie faimos?
În orice zi, să apeleze nominal la clasa lui Saltzburg Keitel,
a fost o listă uluitoare de iluminare nedescoperită.
Linus Mao.
Lucretia Shaver.
Walter Geronimo.
Asquith Eden.
Mercedes Ford.
Chiar și, neoficial, Jones Hall.
Despre ce este vorba în piesă?
Despre infinit și nu știu despre ce altceva.
Există un titlu?
Nu m-am decis. Poate Sălbăticia cosmică.
Vă place asta?
Nu chiar.
Care este alternativa? Adică alternativa titlului.
Ei bine, este numele orășelului din deșertul California/Nevada/Arizona,
unde se petrece acțiunea.
Bine. Cine a adormit vreodată pe scenă
în timpul unui spectacol, în fața unui public plătitor?
Eu.
Mi-am petrecut primele trei sferturi din actul al doilea din Categoria Mijlocie,
pe o masă de masaj neavând nicio replică
până în ultimul minut și jumătate.
Într-o noapte, mi-am mișcat capul.
- Ai făcut-o intenționat? - Nu.
- Ți-ai ratat replica? - Aproape.
L-am auzit și m-am trezit foarte speriat,
dar îmi știam replicile.
- Bună dimineața, Schubert. - Bună dimineața, Saltzie.
Ce te aduce aici astăzi? Nu te-am văzut de șase săptămâni.
Lavandă și Lămâie s-a deschis aseară
și a fost foarte bine... Aș putea spune că a fost un delir, apropo.
Sunt disponibil.
Ce a predat? Exemplu.
Dormi, nu de moarte.
Corpul se menține ocupat, respirând aer,
pompând sânge, gândind.
Poate îi faci o vizită mamei tale moarte.
Poate te duci la culcare cu fosta soție sau fostul soț.
Poate urci pe muntele Matterhorn.
Connie, te trezești în minte cu o nouă scenă.
Trei sferturi din ea sunt deja scrise în mintea ta.
Schubert, tu te trezești cu o mahmureală.
Se întâmplă lucruri importante.
Este ceva de interpretat? Așa cred.
Să lucrăm la scena din exterior spre interior.
Fiți inerți.
Apoi visați.
Unde suntem, Connie? Și când?
Vorbește cu noi.
Da. Bine.
O săptămână mai târziu.
Distribuția noastră de personaje este deja fragilă,
înțelegerea realității a mai scăzut în timpul carantinei,
iar grupul începe să ocupe un spațiu
cu una din cele mai deosebite dimensiuni emoţionale.
Între timp, blocada informațională condusă de generalul Grif Gibson
a fost, se pare,
incompletă.
Să se interpreteze necontenit, fără pauză.
Ediție suplimentară! Ediție suplimentară! Ultimele știri!
Ediție suplimentară! Ediție suplimentară!
Ultimele știri!
Un licean dezvăluie invazia extraterestră: demascarea mușamalizării armatei.
Sper că ești conștient că tu și complicii tăi s-ar putea să vă confruntați
cu o urmărire penală, poate chiar cu o acuzație de trădare.
Mă voi lupta până la Curtea Supremă,
dacă este necesar și voi câștiga.
Asta tocmai a ajuns de la președinte.
El este furios. Mulțumesc mult, Ricky.
Nu știu ce să spun, generale Gibson.
- Îmi pare rău. - Nu-ți cere scuze, tată.
Publicul are dreptul să știe adevărul.
- Ți-ai spus punctul de vedere. - Acest tribunal este o batjocură!
Dar cum rămâne cu Steenbeck, care a făcut fotografia?
Este pe prima pagină a fiecărui ziar de pe planetă.
- Nu putem să-l arestăm și pe el? - Din păcate, nu.
A trimis-o prin poștă
la agenția lui de fotografiere, marți dimineață, la prima oră,
iar poștașul a primit-o înainte ca noi să ajungem. El este nevinovat.
Se presupune că a pozat și un nud al Midgei Campbell.
- Midge Campbell? - Oh, Midge Campbell.
După cum știți, băieți și fete, părinții voștri au sosit
noaptea trecută cu elicopterul militar.
Au fost sechestrați în acea baracă metalică
de câteva ore, în timp ce oamenii de știință guvernamentali
le explică situația,
deși totul este deja în ziare.
Înțeleg că este pe cale să se emită
pe acest televizor cu circuit închis, în orice moment.
Totul este conectat, dar nimic nu funcționează.
Atunci, să continuăm cu planul lecției. Billy?
Am făcut farfuria zburătoare a extratereștrilor
dintr-un capac și o formă de plăcintă cu pui.
Bună treabă. Așa de precis.
Jupiter, a cincea planetă de la Soare, cea mai mare din sistemul nostru solar...
Da, Bernice?
Am desenat extratereștrul pe planeta lui.
Ce bine l-ai desenat. Cât de minunat.
Datorită condițiilor atmosferice extreme,
o furtună anticiclonică a făcut ravagii pe suprafața lui Jupiter de peste...
Da, Dwight?
Eu am scris un cântec despre el.
S-ar putea să nu fie momentul potrivit pentru un spectacol muzical.
Haideți să...
Da, Montana?
Scuză-mă că te întrerup, June.
Eu și băieții l-am auzit pe Dwight
că a scris un cântec, așa că am compus și noi unul.
Unu, doi, trei.
Cu toţii!
♪ Săriți pe un picior, săriți pe al doilea ♪
♪ Dansați ca astronomii ♪
♪ Săriți pe patru picioare Arcuiți trei ♪
♪ Să devenim oamenii spațiului ♪
Acesta era pe o rolă veche pe care am uitat-o să o developez, din torpedo.
Autoportret cu un șrapnel.
Citește de la pagina patruzeci și cinci.
Ce ai făcut? Cum ai putut?
- Scrie să strigi și să țipi. - Da.
- Așa că strigă și țipă. - Cum ai putut?
Cum să nu pot?
Cum nu ai putut?
Asta te întreb și eu.
Se terminase. Erai liberă.
Ce rost mai are să te sinucizi dacă nu mai este nimic de care să scapi?
Poate că asta a fost problema tot timpul.
Se holbează pentru o clipă.
Și apoi scrie că sparg totul de pe rafturi.
Atunci sparge totul de pe rafturi.
O risipă așa de bolnăvicioasă.
Gândește-te la oameni. Gândește-te la locuri.
- Gândește-te la lume... - Fii îndurerat.
Pentru o repetiție? Nici măcar nu apar în această scenă.
Eu sunt un fotograf de război.
Fii îndurerat.
Bine.
O risipă așa de bolnăvicioasă.
Gândește-te la oameni. Gândește-te la locuri.
Gândește-te la lumea pe care ai fi putut-o vedea, Dolores.
Deja am văzut-o.
Ea este deja... este o fantomă?
Nu este clar.
Apoi... după aceea...
Apoi intră medicul legist, care îmi spune să ies din cameră.
Mă întorc încet și închid ușa.
Scenă.
Mi se arde sandvișul.
Ne-a văzut fiica mea.
Cum?
Oh, ne-a văzut Dinah.
Prin această fereastră, ieri în dormitorul tău.
I-ai spus că iar repetam?
Nu m-am gândit la asta. Așa ar fi trebuit.
Dar este prea târziu, pentru că am recunoscut totul.
Ea i-a spus lui Woodrow?
Mi-e greu să spun asta.
Ea poate păstra un secret.
Nu știu dacă îi va spune.
Acesta nu este începutul a ceva, Augie.
Nu este?
Este?
Probabil că nu.
Numai dacă este.
Nu-mi place cum s-a uitat la noi.
- Cine? - Extraterestrul.
Oh. Cum s-a...?
- Cum s-a uitat la noi? - De parcă eram condamnați.
Poate că suntem.
Ce tocmai ai făcut?
Mi-am ars mâna pe grătarul rapid.
- De ce? - Nu este clar.
Arată-mi.
Chiar ai făcut-o.
Asta chiar s-a întâmplat.
Aruncă.
Cât timp ne pot ține în orașul Asteroid? Din punct de vedere legal, vreau să spun.
Ei bine, nu sunt avocat, dar aș spune că atât timp cât vor.
Cred că ar trebui să depunem o ordonanță
și să argumentăm cu succes cazul. Va dura între șase luni și un an?
Desigur, ar trebui să inițiem și un proces civil pentru pierderea veniturilor.
Poate ar trebui să plecăm chiar acum.
Nu sunt sigur că ne-ar putea opri fără să ucidă pe cineva.
Este interesantă ideea.
Ce fel de kilometraj crezi că are acel rucsac cu reacție?
Întreabă-l pe Roger sau pe fiul lui.
Se pare că el este urmărit penal pentru dezvăluirea secretelor de stat.
- Nu vor face niciodată asta. - Eu nu mă grăbesc.
Îmi place deșertul. Îmi plac extratereștrii.
Aruncă.
Cum le-ați primit înapoi?
Armele rămân sub control securizat.
Niciunui astronom nu i se permite accesul personal fără permisiunea expresă...
Fiul meu a inventat această rază a morții.
Poate fi adevărat, dar ordinele mele sunt...
- Fă un pas înapoi. - Ușor, băieți.
- Nu mai suntem în Guadalcanal. - Bine, bine, bine.
Toată lumea, vă rog. A fost o carantină dificilă.
- Te voi împușca chiar acum! - Ai furat proiectele!
Spune-le să se liniștească!
Liniștiți-vă! Ați auzit?
Generalul Gibson spune să vă liniștiți.
- Ești căsătorită? - Desigur.
Vom reconfisca prototipul mai târziu.
Probabil după cină.
Încercați.
Tab Hunter, Doris Day,
Jack Spintecătorul, Bing Crosby, Shirley Temple,
Orson Welles, Lucille Ball,
Marlon Brando, Regina Elisabeta, Mickey Mantle,
Yul Brynner, Louis Armstrong,
Lana Turner, Betty Grable, Ella Fitzgerald,
Rock Hudson, Jerry Lewis,
Greta Garbo, Karl Marx, Ioana d'Arc,
Charles Darwin, Walter Pidgeon,
Emily Dickinson, Galileo,
Ponțiu Pilat, Ernest Hemingway, Jackie O..
Cine este responsabil pentru furtul radiotelescopului meu,
receptorului meu de procesare a semnalului
și întregii mele rețele de monitorizare spectrografică?
Ei încearcă să-l contacteze pe extraterestru.
Ei bine, apreciez asta, dar ce ziceți și de doctorița Hickenlooper?
Dacă încercați să contactați extraterestru, includeți-mă și pe mine.
Ați avut vreun semnal de la el până acum?
Nu.
Ce sunt toate astea?
Am pus steagul american doar din patriotism.
Acum trebuie să punem ceva care să fie mai important.
Un mesaj universal, nu numai pentru pământeni.
Ne-am gândit deja la multe...
la o cruce, o stea, un trifoi cu patru frunze, la litere, cifre, hieroglife.
Ce rost are să proiectezi o stea pe Lună?
- Exact. - Vă întreb asta cu sinceritate.
Ce ziceți de: E este egal cu MC pătrat?
- Însă cred că... - Ei deja ştiu asta.
- Este prea ușor. - Aceasta este șansa noastră
să facem cu adevărat ceva demn în viețile noastre.
Înțeleg la ce te referi.
- A cui era rândul? - Oh, al meu.
Mai bine o luăm de la capăt.
- Cleopatra, Jagadish... - Stai să-ți zic ceva, Woodrow.
Despre setările de pe spectrograf.
Pe aici, dacă nu te deranjează.
Kurt Gödel, William Henry Bragg...
Eticheta de avertizare indică
că...
Totul este important în viața ta.
- Asta, vreau să spun. - Bine.
Curiozitatea ta este cel mai important atu al tău.
- Ai încredere în ea. - Bine.
- Ai încredere în curiozitatea ta. - Bine.
Resursele laboratorului meu întotdeauna îți vor sta la dispoziție.
Adică după ce se termină chestia asta.
Ai putea să fii protejatul meu, dacă vrei.
Poate putem demonstra ipoteza flirtului ceresc
și astfel obținem matematica corectă.
Să încercăm.
Cred că văd punctele din spațiu arse în globii tăi oculari.
Îmi pare rău pentru mama ta.
Și mie mi-e dor de a mea și ea a murit acum patruzeci și șase de ani.
Mulțumesc.
Deja am făcut o petiție la Adunarea de Stat
pentru a schimba numele orașului din Asteroid
în Aterizarea Extraterestră, USA.
Această municipalitate ar putea ajunge să fie centrul
unei vaste comunități de astronomi și cadeți spațiali.
Este o ofertă istorică.
După cum știți, itinerariul Zilei Asteroidului
a trebuit suspendat săptămâna trecută
datorită realităţii faptice a circumstanţelor noastre.
Totuși, eu am de făcut un anunț.
Doctorița Hickenlooper și Divizia ei de Cercetare și Experimentare în Știință Militară,
în colaborare cu fundația Larkings,
au selectat oficial un beneficiar pentru bursa Hickenlooper din acest an
și apoi veți pleca cu toții acasă mâine dimineață la prima oră.
Președintele a optat pentru ridicarea carantinei prin decret executiv.
Aș dori să profit de această ocazie
și, apropo, toate proiectele din acest an,
lăsând deoparte propriile mele diferențe de opinie cu Ricky Cho,
au fost de cel mai înalt nivel, fără excepție,
ca să declar oficial...
- Acum ce se mai întâmplă? - Că bursa de studiu...
- Ce se întâmplă acum? - Nu știu.
Iar este astăzi.
A fost inventariat.
În conformitate cu prevederile Planului X de Combatere de Urgență și Securitate Națională,
ridicarea carantinei, pe care tocmai am anunțat-o,
este acum anulată sau cel puțin amânată
din cauza noului eveniment neașteptat care tocmai...
Augie de ce își arde mâna pe grătarul rapid?
Eu încă nu înțeleg piesa.
Ce?
Tu unde te duci?
Mă întorc imediat.
Nu îl joc pe extraterestru, de fapt. Eu îl interpretez ca pe o metaforă.
- Asta-i interpretarea mea. - Metaforă pentru ce?
Încă nu știu. Nu am stabilit asta.
Schubert. Schubert.
- Schubert! Schubert! - Ce? Da.
Ce s-a întâmplat? Ești pe platou?
Din punct de vedere tehnic, dar generalul Gibson tocmai a început scena
unde președintele nu își acceptă demisia.
Mai am șase minute și jumătate până la următoarea mea replică.
Am nevoie de un răspuns la o întrebare pe care vreau să o rostesc.
Bine.
Am interpretat bine?
Oh.
Ei bine...
Ți-am mai spus, sunt prea multe de pregătit,
pipa, bricheta, aparatul de fotografiat, sprâncenele,
dar în afară de asta, per ansamblu,
o să răspund la întrebarea ta. Așază-te.
Tu ai jucat bine.
De fapt, după părerea mea, tu nu ai devenit doar Augie.
El a devenit tu.
Mă simt pierdut.
- Bine. - El este așa de rănit.
Simt că inima mi se frânge, propria mea inimă,
- în fiecare noapte. - Bine.
- Să continui astfel? - Da.
- Fără să știu nimic? - Da.
Nu ar trebui să existe un fel de răspuns
acolo, în sălbăticia cosmică?
Replica lui Woodrow despre sensul vieții.
- Poate că există unul. - Corect.
Ei bine, asta-i întrebarea mea.
Eu încă nu înțeleg piesa.
Asta nu contează.
Tu continuă să spui povestea.
O faci bine.
Am nevoie să iau o gură de aer proaspăt.
Bine, dar nu vei găsi așa ceva.
Ai dreptate.
Bună seara.
Oh. Tu ești. Actrița care a jucat rolul soției mele.
Scena mea a fost tăiată după o repetiție.
- Încă folosim fotografia ta. - Da.
Îți amintești dialogul?
Nu.
Ne întâlnim într-un vis pe planeta extratereștrilor.
Magnavox-27.
De fapt, este unul dintre sateliții ei.
Tu întrebi: Ai vorbit cu extraterestru?
Eu răspund: Încă nu.
Tu întrebi: De ce nu? Am crezut cu siguranță
că ai țipat la el sau l-ai făcut să râdă.
Eu întreb: Sau l-am întrebat despre secretele universului?
Tu spui: Exact.
Eu spun: Cred că el este timid.
Tu spui:
La fel este și Woodrow, dar sunt sigur că nu va mai fi.
Adică, măcar sper să fie așa, fiind fără mamă.
Eu spun: El a înflorit mai târziu,
dar cred că poate va trebui să mă înlocuiești.
Tu spui:
Ce? De ce? Cum? Nu pot.
Eu spun: Cred că poate va trebui să încerci.
Eu nu mă întorc, Augie.
Apoi îmi faci o poză și începi să plângi.
Și mai spun:
Sper să iasă fotografia.
Și eu spun:
Toate pozele mele ies frumoase.
Ai o memorie bună. De ce te-au tăiat din film?
Este timpul să plec.
Acum sunt prima doamnă așteptându-l pe consortul reginei
în Fructele unei vițe ofilite.
Ți-ai ratat rândul.
June și văcarul deja se giugiulesc în stația de tren.
Îi bandajează mâna dublurei chiar acum.
Oh. Tu erai.
Aproape că am avut o scenă împreună.
- Bună seara. - Bună seara.
La șase luni de la începerea filmărilor, compania a primit vestea,
un accident rutier catastrofal.
Conrad Earp, dramaturg american fără egal în pasiune și imaginație,
a murit la cincizeci de ani.
Aș vrea să fac o scenă în care toate personajele mele
sunt seduse cu blândețe, în privat.
Seduse în cel mai profund și mai amplu vis al vieții lor,
ca urmare a experienței lor comune
a unui mister ceresc năucitor şi uluitor,
pe care nu știu să-l scriu.
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
El ce a spus?
Ce se întâmplă?
Nu poți să te trezești dacă nu ai adormit.
- Ce? - Nu este adevărat.
- Spune-o din nou. - Cui îi pasă?
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
- De ce ar trebui s-o spun? - Poate nu trebuie.
- Desigur. - Da.
- Nu poţi să te trezești... - Dacă nu ai adormit.
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
Nu poți să te trezești dacă nu ai adormit.
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
Nu poți să te trezești dacă nu ai adormit.
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
Nu poți să te trezești dacă nu ai adormit.
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
Nu poți să te trezești dacă nu ai adormit.
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
Nu poți să te trezești dacă nu ai adormit.
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
Nu poți să te trezești dacă nu ai adormit.
Nu te poți trezi dacă nu ai adormit.
Ei unde au plecat?
Bună dimineața, domnule Steenbeck.
Ce preferință de suc aveți, vă rog? De mere, portocale sau de roșii.
Unde au plecat? Toată lumea.
Desigur. Am înțeles.
Președintele a ridicat carantina până la urmă, la miezul nopții.
I-au trimis pe toți acasă, trupele, văcarii,
pe Astronomii Juniori și Cadeții Spațiali.
Sunteți liber să vă întoarceți de unde ați venit.
Au fost unsprezece plecări în această dimineață.
Presupun că ați adormit.
Apropo, v-au returnat proiectele științifice.
- Suc de roșii. - Imediat.
Planul era să săpăm cu lopata și să o luăm cu noi.
După cum am spus, vom exhuma cutia Tupperware.
Nu avem niciun drept de înmormântare pe acest teren.
M-aș întreba dacă chiar este un complot.
Nu este.
- Să nu scoți cenușa mamei noastre! - O vei ucide!
Nu, nu, nu, nu. Să ne rugăm.
Și tu bunicule!
Dragă Tată Ceresc, îți mulțumim pentru viața
acestei femei magnifice, care a fost cândva doar o fetiță
ca aceste trei vrăjitoare în devenire.
- Nu în devenire. - Noi suntem deja vrăjitoare.
O parte vrăjitoare, o parte extraterestre.
Ca aceste trei vrăjitoare.
Nu aveam nicio intenție să o îngropăm definitiv
lângă acest cactus nemarcat.
Sau eu nu mai am puterea
să lupt pentru demnitatea ei și nici Augie.
- Ai? - Nu.
Așa că vom îndeplini dorințele fiicelor ei încăpățânate.
Woodrow, ai vreun ultim cuvânt de rămas bun?
Eu nu mai cred în Dumnezeu.
Destul de corect.
- Amin. - Amin.
Friskity, tristy, bristy, boo,
knickerty, knockerty, tockerty, de asemenea.
Mama este în pământ.
Spuneți rugăciunea pentru mama.
Mamă, vom spune și noi rugăciunea.
Ai fost frumoasă...
Cinci porții de clătite și două cafele negre.
Mulțumesc.
Cine trebuie să se ducă la veceu?
Ce ziceți de un suc de căpșuni?
Da, vă rog.
Cineva a câștigat acea bursă?
Eu am câștigat-o.
- Când? - Aseară.
Generalul Gibson mi l-a strecurat la coada de la dușurile comune.
Cred că a vrut doar să se termine.
Este de fapt un cec de dimensiune standard.
Cel mare este doar pentru spectacol.
Felicitări, Woodrow.
Asta-i grozav.
Tu trebuie să fii un fel de geniu.
Sunt de acord.
Tu trebuie să fii foarte deștept.
Are vreun fir atașat?
Este personalizat pentru tine.
Cum ai de gând să-l folosești?
Probabil îl voi cheltui cu prietena mea.
Ce scrii în acea cărticică?
Proiectul de anul viitor, care este confidențial.
- Uită-te la asta. - Este posibil?
Este posibil?
Midge Campbell ți-a lăsat adresa ei.
Este doar o cutie poștală.
Ce s-a întâmplat în noaptea aceea?
Nu-i treaba ta, Stanley.
Știu. Bineînțeles că nu este.
Întreb doar pentru că mi-a spus Woodrow.
- Dinah i-a spus. - Am înțeles. Am înțeles.
Am înțeles.
Am făcut facultatea de drept cu fostul ei agent.
Oricum, nu obiectez.
De fapt, ea este o comediantă foarte talentată.
Asta-i adevărat.
Un alt test cu bombă atomică.
Traducerea și adaptarea realizate de Gicu