Rád pluji s rozsvícenými světly bez strachu z německých ponorek.
Ale nechybí ti to vzrušení?
To je Kraken! Všichni zahyneme!
Kraken!
ATLANTIS: MILO SE VRACÍ
Před osmi tisíci lety se Atlantida potopila do moře.
Velký Krystal, zdroj její energie, byl ukryt pod městem.
Zdálo se, že můj lid je odsouzen k postupnému vymírání.
Ale nyní jsme vzkříšeni!
Obby, honem. Musíme do trůnního sálu.
Drž se.
Opět nad námi září Srdce Atlantidy.
Uzdravuje, dává nám sílu.
Krystal nám pomáhá při zvelebování města,
navrací naší kultuře její velikost.
Ve světle Velkého Krystalu můj lid opět vzkvétá.
Odhalili jsme tajemství ztracená po tisíciletí.
Město je opět střediskem moudrosti a vědy.
Už není jako dřív, kdy tu vládl strach.
-Dobrý den, Kido! -Dobrý den! Dávejte pozor!
Můj otec Krystal raději ukryl. Nechtěl, aby ho někdo zneužil.
Jako královna mohu jen doufat, že konám správně.
Sedí jako ulitá.
Starý král už nikdy neuroní ani slzu.
Obby! Klídek. No tak. Neumíš se chovat slušně?
Netušila jsem, že Atlantidu obnovíme tak rychle.
Zatím chápeme jen zlomek toho, co nás Krystal může naučit.
Nic z toho by nebylo možné, kdybych tě neměla.
Jeden kámen.
Víš co? Jsi pěkně tlustej lávovej pes!
Co je, Obby? Co se stalo?
Královno! K městu letí vetřelci!
Letí lávovými rourami. Kde je velitel? Uvítáme je!
Počkej! To nejsou vetřelci!
Jsou to přátelé!
Páni! Taková nádhera!
Jo. Co všechno jde s trochou barvy a sádry.
Audrey, kde jste se tu vzali?
Jdeme se přesvědčit, jestli nám tu neděláš ostudu.
Pojď sem.
Zase jsi ucukla.
Děkuji. Dobré na sennou rýmu.
Ahoj. Kdo z vás mě provede městem?
-Moc rád. -Provedu vás já!
Hoši, hoši, jste oba pěkní. Půjdem ve třech.
Slečinky...
Stýskalo se mi.
Ale proč jste přijeli? Je pan Whitmore v pořádku?
-Proč se ho nezeptáš sám? -Milo.
-Pane Whitmore! -Nejenom, že jsem zdráv,
ale díky tomu Krystalu se cítím o dvacet let mladší.
Ale i tak jsem pěkně starý kořen.
Není to princezna Kida? Promiňte, teď už královna Kida.
A vy budete pan Whitmore. Děkuji.
Poslal jste mi Mila a díky němu jsem to dokázala!
Půjdeme dovnitř, jistě máte hlad.
Rozhodování, zda tu zůstat, asi nebylo tak těžké.
Zachraňte mě!
Naše Atlantská specialita.
Vlastní maggi. Neudělám bez něj ani krok.
Dá pikantní říz každému jídlu.
A taky umí odstranit i rez.
Sweete? Mám dojem, že se to jídlo hýbe!
Tak ho rychle sněz, než ti uteče.
Navíc, když je živé, tak se dobře polyká.
Stačí ho nasměrovat hlavou napřed.
Tvůj děda by z tebe měl radost, Milo.
Našel jsi ztracenou říši a zachránil svět před Rourkem.
Teď pomáháš navrátit Atlantidě její někdejší krásu.
Na kartografa slušná kariéra.
Škoda, že to tady nemůže vidět. A poznat Kidu.
Rád vás vidím, ale něco mi říká, že tu nejste jenom tak.
Bohužel máš pravdu. Nahoře máme potíže.
Mám doktora, kopáče,
pyrotechnika, mechanika, jsou to ti nejlepší.
Sem si jdu pro experta, který mi schází.
-Experta na Atlantidu. -Ale k čemu vám bude?
V Severním Atlantiku šlo ke dnu několik lodí.
Zachránění viděli netvora.
Nebyl to váš hlídací pes?
-Leviatan? -Ano. Pořádná mořská potvora.
To poslední, co bych chtěl ve vodě vidět.
Snad krom tety Rózy v plavkách.
Hodná paní, ale má silný kosti.
Naštěstí nás bral jako přátele.
Může jich tam být víc.
Otec dal sestrojit mnoho strojů.
Využíval velké magie Krystalu k rozšíření hranic Atlantidy.
Ta válka téměř zničila svět.
Zdá se, že jeho válka ještě neskončila.
Pak Milo a já půjdeme na souš a skončíme ji.
Kido, to nejde. Vždyť ty jsi královna.
Opravy města už začaly.
Všední drobnosti obstarají radní.
Cítím odpovědnost za činy svého otce.
Chci pochopit, proč tak rozhodoval.
A odpověď zřejmě v Atlantidě nenajdu.
Mrzí mě to.
Jsi poprvé na hladině a není nic vidět.
Všechno v tvém světě je pro mne nové.
Nebe, mraky a celá tahle loď.
-Co je tohle? -Tomu říkáme záchranný kruh.
Dáš si ho na krk a on ti zachrání život.
Jako naše Krystaly.
-Ne. Hází se lidem do vody. -Takže je to hra.
Ne. Hází se v případě, že se někdo topí.
Není pro něj těžké si přitom ještě hrát?
Dva týdny křižujeme Severní moře a nic.
Ani medúzy, ani sépie, ani humr z Atlantidy.
Musíme mít jistotu, Vinny.
Co když vztyčení Krystalu Leviatana oživilo?
Na vině by tak byla Atlantida.
Mě spíš zajímá, jak ho porazit, než čí je to vina.
Posledně totiž Leviatana tyhle věcičky ani nepolechtaly.
Audrey, když do toho budeš bušit,
budem všichni polechtaný, až nám bude horko.
-No jo, jako bych to neznala. -Dávej pozor.
Nezašil by nás ani doktor Sweet.
Používám vylepšený recept.
Do kašovitého těsta z nitroglycerinu přihodím TNT
a dochutím nepatrnou špetkou střelného prachu a oregana.
Bomba bez oregana není to ono. Bez něj nemá šmak.
A my chceme, aby humrovi chutnalo.
Víte, já si ale nemyslím, že to je Leviatan.
Zachránění viděli Krakena.
Legendárního norského netvora s chapadly skoro 400 metrů.
U nás nic takového není.
Atlantští vynálezci vycházeli ze skutečných zvířat.
Proto ta sépie.
Nemusí to být Leviatan, ale jiný atlantský válečný stroj.
Má pravdu.
Zvířátko z masa a kostí nemůže potopit ocelovou loď.
Něco přepadlo loď!
Rozbíjí nákladová vrata!
Můj sýr!
Můžeš si ho nechat.
Rychle k ponorkám, Vinny. Musíme se toho monstra zbavit!
Okamžik. Přidám oregano.
Startujeme!
Příště namíchám čili.
To nezní moc dobře.
Potápí loď na pravoboku.
Kde je Milo a Kida?
Neviděla jsem je vyplout.
Milo? Jsi tam? Kido?
No tak dělejte, záložní baterky.
Zálohujte!
Kryjte mě, než zjistím, co je s Milem.
Jsme na záložních bateriích, padáme do hlubin.
-A máme tu díru. -Další!
Další! A praská nám okýnko!
Pokud nejsou zablokované ventily, můžeš odčerpat vodu přehozením...
Sedíme tady po zadek ve vodě. Nemáme čas na čtení manuálů!
Dobře, dobře. Vyrážíme. Nerváku.
Radši sebou hoďte nebo narazíme na podmořskou horu!
-To není hora. Audrey! -Postarám se o něj, Milo!
-Pozor na pravoboku! -Neboj.
-Kde je Kraken? -Ztratil se!
-Aspoň nebyl z Atlantidy. -To mě moc neuklidňuje.
Ten tvor zohýbal plechy na přídi.
Budem rádi, když doplujem do přístavu.
Pošlu pro vás člun.
S námi se netrapte. Postarejte se o Atlanťana.
Na břehu je rybářská osada. Počkáme tam na vás.
Tomu říkám ponorka. Snad nepůjde z mýho platu.
No nic, teď co nejrychleji na břeh.
Co ten kvalt, Vinny? Nezahraješ si s netvorem na babu?
Na babu si klidně rád zahraju,
ale nechci být u toho, až bomby v ponorce narazí na dno.
Mám pocit, že akcie rybáren spadly.
Není se co divit.
Zdejší zásobu ryb musel už dávno spořádat ten démon s chapadly.
-Tak proč tu pořád je? -Protože teď už asi ryby nežere.
Proto je osada na útesu. Aby k nim nemohl chodit na oběd.
Bezva lidi, viďte?
Co to tady páchne? Jako shnilá ryba.
Proč se do mě zase trefuješ? Já se koupal... nedávno.
Neumí ocenit kvalitní kolínskou!
Klid, Krtku. To nejsi ty.
Řekl bych, že spíš smrdí tahle plíseň.
-Všechno je vlhké od mlhy. -Stejně se vykoupej.
Podívejte. HOSTINEC U KRAKENA
-Takhle turisty nepřilákají. -Milo, máme společnost.
Jmenuji se Edgar Volgud. Jsem starosta zdejšího města.
-Co tu pohledáváte? -Těší mě. Milo Thatch.
Pochybuji, že by vás mohlo v Krakenštátu něco zajímat.
A co ten váš mazlíček, který nám málem potopil loď?
Vaši loď vám opraví v Tronheimu.
Měli byste hned odjet. Po setmění jsou cesty zrádné.
Opravovat mohou i bez nás. Rádi bychom si užili přírody.
-Tronheim je hezčí. -Přesto zůstaneme.
Hostinec patří slečně Elissenové. Nechá vás u sebe přespat.
Ráno vás řidič odveze do Tronheimu.
Už jsem ho někde viděl.
Nejspíš pod šutrem.
Vypadá jako pijavice, červ nebo něco slizkého.
Obby! Ne!
Narodil se ve žhavé lávě.
Nebyl to Volgud, ta socha na návsi?
To by musel být ještě starší, než vypadá.
I když vypadá už hodně staře.
Říká se, že uzavřel s ďáblem smlouvu na věčný život,
ale zapomněl si říct o věčné mládí.
Tohleto vám vyžene mlhu z kostí.
-Děkujeme, slečno Elissenová. -Inga.
Z Edgara Volguda vyzařuje hrůza.
A její stín padá na všechny, co tu bývali šťastní.
Odešla bych, ale hostinec je to jediné, co mám.
Nemám kde jinde vychovat svého maličkého!
Nic se tu nikdy nezmění, dokud někdo nezlomí jeho moc.
-Moc? Myslíte Volgudovu moc? -Spíš netvorovu.
Připravím vaše pokoje.
Neodporujte Edgaru Volgudovi a odjeďte co nejdříve.
Tak tomu říkám rozmach turistiky.
Pojďte. Sledujte jeho lucernu.
-Odkud to přichází? -Zvláštní zvuk.
-Není z tohoto světa. -Je to pták.
Hodně velký albatros.
Nebo kachna, kterou zřejmě bolí břicho.
Slyším hlasy. Ale nerozumím, co říkají.
-Kde je Volgud? -Světlo zmizelo.
V mlze bychom mohli zabloudit. Raději se vrátíme do vsi.
A kterým směrem to je?
Tamhle. Půjdem za světlem. Než zase padne mlha.
-Počkejte chvíli. Je tu štěrk. -Teď ne, Krtku!
Ale je to rozložená žula. Míříme k útesům!
Audrey!
Jsem v pohodě.
Prozatím.
-Dávej pozor, Milo. -Lezu k tobě. Zůstaň, kde jsi.
A já se zrovna chystala na špacír.
-Audrey, pořád na mě mluv. -Díky, žes nás navedl k útesu.
Ale já jen šel za světly... z vesnice.
Asi tu nestraší jen mořská potvora.
Bezva. Někdo tu dělá hokus-pokus.
Nesnáším hokusy-pokusy.
Nedosáhnu. Musím vyskočit.
To ne. Slezu níž.
Už nemáš kam! Vyskočím.
Audrey, jako vedoucí výpravy ti zakazuju skákat.
Jak chceš.
Tak vidíš!
Audrey!
Vidíš? Beze mě se žít nedá.
Posbírej věci, které jim patří, a spal je.
Co se stalo, Volgude? Myslíte, že máme blechy?
Jste překvapen, že nás vidíte?
Tak to bude. Červ nebo pavouk. Na pijavici tenhle nemá.
Co víte o té jeho smlouvě s ďáblem?
Babská povídačka. Traduje se. Víc nevím.
Ingo, chceme pomoci.
Na moři umírají lidé a asi i tady, ve městě.
Jak ráda bych zase viděla malého hrát si venku.
Kdysi dávno zmizely z moře ryby. Městu hrozila smrt.
Zbyla jediná možnost. Dát duše obyvatel za život města.
-Kraken? -Někdy se mu říká ďábelská ryba.
Město je tak uchráněno, ale nikdo nesmí odejít.
Ani slunce od té doby nesvítí.
Nějaká vazba mezi Krakenem a městem tu je.
Volgud odněkud vynáší různé věci.
-Z tajné jeskyně? -Mám ji najít? Krásně by bouchla.
Tajný vchod máte přímo před očima.
Vulkanický balvan
zamaskovaný jako sedimentovaná hornina.
To sem rovnou mohli vytesat nápis VCHOD.
Já v těch kamenech nevidím rozdíl.
-Tys nevyrostla pod krtincem. -To ovšem mnohé vysvětluje.
Náklad z potopené obchodní lodi.
Támhle je Volgud.
Volgud dokáže ovládat Krakena.
Jak? Krmí ho a vodí ho na cvičák?
Nikde tu nevidím obojek.
Je to nějaká mentální moc. Ti dělníci jsou v hypnóze.
Přikazuje Krakenovi, které lodě má napadnout.
Kdybychom ho vyrušili, ztratil by nad Krakenem moc.
Navrhuju lechtání.
Nikdo se nesoustředí, když ho někdo lechtá.
Nebo bombu. Bomba umí odpoutat pozornost.
Pšt! Kde je Audrey?
Sakrblé!
Zachraňte Audrey! Rozptýlím ho.
Co je? Je v bezvědomí. Musíme ho zastavit.
Audrey!
Zkusíme plán B, bomba.
Ne na toho tvora. Miř do stropu!
Co takhle určit cíl, než zapálím dynamit.
Rychle k ponorkám!
Nesmíme Krakena nechat uniknout!
Uhněte z cesty, vy barbaři!
Krtku, hledáme vchod do jeskyně.
Pokusíme se tam Krakena uzavřít.
-Audrey, už je ti líp? -Jo. Bylo to strašné.
Chlad a sliz.
Všechno zvolna mizelo, jako když se topím.
Hele, nelelkuj! V té tmě nic nevidím.
Koukej vystřelit světlice.
Co to děláte? Chtěli jsme se přikrást až...
Ježkovy oči! Už je venku!
Neplujte k chapadlům.
To neříkej. Zkusím ho sundat.
Je to marný. Nedostanu ho na mušku.
Jdem na něj. Otevři, bude sváča!
Co tady vartuješ? Odpal tu...
Co je?!
Ať se dívá, kam míří! Vždyť málem trefil Audrey. Pozor!
Střílej na toho čolka. A ne na nás!
Vincent se asi zbláznil! Není schopen myslet!
-Ale Volgud... -To není Volgud! Je to Kraken.
No ovšem. Kraken má tu moc ovládat druhé!
Je to dobrý. Dostal první pomoc.
Pozor! Netvor útočí!
To bylo vážně divný.
-Zbývá mi poslední střela! -Mně taky!
Zamiřte ke břehu. Musíme se dostat na pevninu!
Ne.
Ty jsi zešílel? Jedeš přímo na něj!
Tak dostane i druhou pomoc! Nic nevidím!
Potopená ponorka! Je plně naložena torpédy.
Odpálíme je najednou.
Skvělej nápad.
Pan Sépie byl sám tak trochu hokus-pokus.
Kdepak, Kraken v žádné učebnici biologie není.
Kletba padla, ryby se vrátily a po plísni nebude ani památky.
Pakliže tu někde něco smrdí...
Co je?! Proč si zacpáváš nos? To ty ryby!
Celých osm tisíc let jsem žila mezi stejnými lidmi.
Je zvláštní poznat i jiné.
Každý nový člověk má nové myšlenky. A nápady.
Váš svět toho tolik nabízí.
Doufám, že jednou i můj národ, lidé z Atlantidy,
to také dokážou.
Není důvod, proč ne.
Tvůj lid může také ovlivňovat svět podobně jako tady.
Kraken je pryč, a tak lidé jako Inga mohou žít v klidu.
Ani nevím, jak jim mám poděkovat.
Teď můžeš sílit a růst
a třeba se staneš nejváženějším občanem města.
Pojď, dej mámě velkou pusu.
Není to ten blaf, co jsme měli cestou do Atlantidy?!
Na mou duši, že je.
Čím je starší, tím je lepší.
A teď ho můžem jíst.
Přesně, Margie. Provedli mě celým městem.
Zlomila jsem jim srdce, ale potřebovala jsem samotu.
Keemot se moc lepil.
Opatrně. Lávoví psi nejsou zvyklí na tak pestrou stravu.
Jen pár vybraných silikátů, kterých se chci zbavit.
Jsou výborný na dásně.
Kam odešla Kida?
Když taje sníh, je to tu ještě krásnější.
Tentokrát to nebyl Leviatan.
Co když tam ale jsou další atlantské zbraně?
Neobdivuješ sníh, že?
Možná je Krystal příliš mocný. Možná, že měl zůstat pohřben.
Ale tvoji lidé... Tolik toho dokázali.
Uvrhla bys je zase do temnot?
Jaká je pravděpodobnost, že Číňanům zase bouchne plyn?
Květinářství otvírám naposledy. Ale koupím i tu prádelnu vedle.
Když teď víme, že už tu neřádí žádný Leviatan,
vy dva se asi vrátíte do Atlantidy.
Promiňte.
Nejlépe jdou tulipány...
Nespěchejte tolik. Vyražte si třeba kolem světa.
-Letenky jdou na můj účet. -Jste velkorysý.
Můžete mi věnovat pozornost?
Hm, aspoň takhle. Volá doktor Sweet.
Má potíže na Jihozápadě.
Sam už léta pracuje pro pana Whitmora.
Vyhrabe i to, co by nikdo nenašel.
Tentokrát něco našlo jeho. ZDRAVOTNÍ STŘEDISKO
Mluvil o vražedných kojotech v písečné bouři?
Ne doslova.
Spíš o písečné bouři, tvořené těly kojotů z písku.
-To je ve vašem světě neobvyklé? -Ano. Správná úvaha.
Přesto nechápu, proč jste mě tady chtěl.
Kvůli tomuhle.
-Milo, to je z Atlantidy! -Ano. Ale kde jste to našli?
-Musíš se zeptat Sama. -Jak víte, že dýchá?
Asi je mrtvý.
Jenom spí. Po tom, co prožil, si spánek zaslouží.
Vypadněte, vy kaktusový krysy!
Jen klid, pane McKeane. Už jste v bezpečí.
Poslal nás pan Whitmore.
Ten lišák Preston, pro nikoho lepšího jsem nehrobařil.
Mladíku, nemohl byste mi natřást polštář?
A nebyl by lok vody? Strašně mi vyschlo v krku.
-Co je vám? -Trochu mě brní noha.
Namasírujete mi ji?
-Takhle vás tedy zřídili kojoti? -Ne.
To nebyli obyčejní kojoti, ale vzteklí píseční kojoti.
Celej den nezavál ani vánek, ale v noci přinášel jejich vytí.
Viděl jsem, jak se zhmotňujou v měsíčním světle.
Ty rudý oči jako by mi vypálily díru do duše.
Přihnali se z těch hor jako smečka duchů.
Hnal jsem se do boudy. Myslel jsem, že budu v bezpečí.
Omyl. Podrápali mě jako o dvě čísla menší vlněnej svetr.
Naštěstí jsem měl dost sádla a mohl si namazat kůži,
aby nepálila.
Večeře! Pane McKeane, co jsme řekli o vepřovém sádle?
Zabírá podstatně lépe než všechny vaše dryáky!
Tenhleten je ještě horší než ti kojoti!
-Zahojí se mu ty rány? -Jistě.
Převezeme ho do Scottsdalu, ať si ho tam užijou.
Kde jste našel tohle?
-V hrnci. -Kde byl?
-V bedně. -V bedně?
-V mý boudě. -A kde je?
Nedivím se, že bydlí tady. Viděli jste ho jíst.
-Bydlí jako jí. Hnusně. -Asi nečekal hosty.
Jasně, křemičitan promíchaný s hlínou.
Jak bych tu chuť definoval? Je dost šílená!
Šílený tu bude zřejmě nejenom písek.
Všechno vypadá osmirkované. Dokonce i skla v oknech.
-To tím pískem? -McKean prý viděl písečný kojoty.
Všude samý písek, žádní kojoti. Nikde ani stopa.
-Zdá se, že bedna... -Zmizela? Do psích jater!
Vím, kterej lotr ji ukradl.
Určitě ten šilhavej všivej chřestýš Ashton Carnaby.
Má krám na kraji města. Ale ať vás neokrade.
Klouže víc než zpocená žába v průtrži mračen!
Napřed se tu porozhlédnem. Nevíme jistě, že ji Carnaby vzal.
Ne, Obby! Dost, dost!
Je to brazilský leguán. Sežere na co přijde. Vážně.
Některé ty věci tady jsou i stovky let staré!
A co tenhle luk?
Jak se ale mohou používat, když jsou zamčené za sklem?
Má je to chránit.
Já přece vím, k čemu jsou oštěpy, ale proč jsou v akvárku?
Ta prosklená skříň je má chránit.
Nechránil by lidi spíš oštěp než tahle skříň?
Ano. Ne. Je to ochrana před zloději.
Ale proč by někdo kradl prosklenou skříň?
Kalcifikovaný vápenec, starý dvacet pět miliónů let.
Mladší doba kamenná.
Hydratované křemičitany hliníku s čedičem.
Obvyklý výskyt: koryto jižního Colorada.
Umělá hmota!
Milo! Je jako náš atlantský Strážce!
Ne tak docela. Je modifikován. Nese znamení kmene Nashonů.
Ale stejně si ho chci koupit.
To rád slyším! Protože to chci prodat.
Jsem Carnaby.
Právě držíte Strážce Krystalu. Ten zmizel ze Země modrého ohně.
Byl velký učitel a léčil choré, aspoň podle legendy.
-A kolik stojí? -No, je to muzeální kousek.
V tom případě by mohl být za muzeální cenu.
-Je vzácný a zájemců je dost... -Stačí tohle?
-Kido! To je moc! -A je vaše!
Pane Carnaby, odkud přesně pocházejí všechny ty artefakty?
Víte, různě.
Ale starší kusy jsou stoprocentně pravé.
Nebudiž pochyby.
Jsme známí McKeana a hledáme něco, co ztratil.
Co jste vlastně zač?
Jsme známí Sama McKeana a pomáháme mu hledat jednu bednu.
Nemůžu sloužit. McKean má sklon si vymýšlet.
Obvyklý stařecký vrtoch.
Takže vy o ní nevíte?
Jestliže ztratil bednu keramiky, tak to není můj problém.
Co to u všech čertů s tou hliněnou mísou děláte?
Dávám si sváču.
Je výtečná. Dáte si taky?
No, mohlo to být horší.
Nepřijde vám divné, že věděl, že v bedně byla keramika?
Nikdo z nás neřekl, co v ní bylo.
-Máš pravdu. -Já mu nic nevěřím.
Nelíbí se mi. Chová se divně a má roztěkaný pohled.
Oči jsou totiž oknem do duše.
Jak by se ti líbilo zahledět se do oken mojí duše?
Hele, neminuli jsme ho už jednou?
A nebyli to bratři?
Dvakrát je náhoda. Ale třikrát? Asi nám chce něco říct.
Ahoj. Nechcete svézt?
Je to odsud kus cesty do... kamkoliv.
Říkají mi Chakashi. A máte pravdu, svezu se rád.
Pochází z Brazílie.
Znám všechny výtvory přírody. I tento velmi dobře znám.
Nemáte náhodou dvojče nebo trojče?
Mnoho nashonských mužů kráčí samo pouští
a očím cizince připadáme všichni stejní.
Á, Strážce Krystalu, náš učitel a ochránce.
Odhalil Nashonům už leckterá tajemství.
Dráhy hvězd, čas kdy zasít a jak se vyléčit.
A jako Strážce Krystalu
i my ochraňujeme svou svatou víru před cizími.
Ti, co vyzrazují naše tajemství, se budou zodpovídat silám pouště.
Písečná bouře? Odkud se přihnala?
Je nám v patách!
Pradávné síly se postarají o zachování tajemství.
A právě vy byste to měla chápat líp než kdokoliv jiný.
Snaží se nás vytlačit z cesty!
To přední sklo bylo skoro nový!
-Je pryč! -Jak? Jak mohl zmizet?
Lidi, máme větší potíž! Jsou tu s námi!
Ne! Vy pískový psiska!
To je fakt prima!
Nasávání nestačila tolerance třicet závitů
a vstřikování můžu rovnou vyměnit!
-Vůbec to nechápu. -Ten motor jsem si dělala sama!
Lávoví psi mi sežrali rozdělovač.
A nikdo jste mi neřekl, že mám počítat s písečnými kojoty!
Jestli bude písek v převodovce, tak končím!
-Už jsi jí rozuměl? -Každé slovo.
-Jsme zase zpátky! -Vrátili jsme se k obchodu!
Chakashi mluvil o moci pradávných sil.
-Snažme se s nimi vycházet. -Hlavně už nebereme stopaře.
-Říkal jsem, ať zmizíte! -Máme jen pár otázek.
Už jsem vám všechno řekl.
Náš leguán žere všecko. Možná jste na jídelníčku.
Jak jste věděl, že v bedně byla keramika?
-Já nevěděl... -Co víte o muži jménem Chakashi?
Mám polici šutrů s jeho obrázkem.
Ovšem! Chakashi! Nashonský duch větru!
-Vzali jsme do auta ducha? -Vy na tu povídačku věříte?
Před chvílí nás v písečný bouři napadla smečka kojotů.
Tytéž bludné duše, které šly po Samu McKeanovi.
-Šly po něm kvůli té bedně. -Kecy. Nejsem pověrčivý.
Čichám keramiku!
-Celou dobu jste ji schovával! -Tady je!
Je obroušená stejně jako vnitřek Samovy boudy.
Nic mi nemůžete dokázat.
Pískovec, rudé oxidy, čedič, glazovaný stejným silikátem
jako ten v McKeanově chatě.
No a co?
McKean to objevil v poušti a když pak byl nemocnej,
já to našel v jeho boudě.
-Tomu se říká krádež. -Tomu se říká obchod, kočko.
A navíc McKean jediný ví, odkud ta nádoba pochází.
Podle vysokého obsahu alkalidů bych si troufl tvrdit,
že bude z jeskyně na jižním svahu hřebene Mogollon
třicet kilometrů na sever.
Je dobrej. Páchne, ale umí.
No víte, možná, že jsem to nebral dost vážně.
Tady v poušti je moře záhad a starých pověstí.
Ty kojoti jsou toho dobrým příkladem.
Najednou na ně věříte?
Víte, nerad bych skončil jako McKean.
Čili, když jim to vrátíme, třeba to kojoty uspokojí.
Já, Gaetan Moliere, to zvládnul!
Objevil jsem podzemní bránu a ta je tajným prahem do neznáma!
Obyčejná díra.
Co, díra?
Vidíš ty linky v čediči? Ten půvab eroze? Poezii kamence?
Toto není díra nýbrž tunel!
Říkej tomu, jak chceš! Hlavně, jestli se tam vejdem.
Máme návštěvu.
Dovnitř, honem!
Zachráním nás!
Milo!
Ježkovy voči!
Nic z toho by nemělo existovat na jediném místě!
Všechny kultury od Idaha po Peru.
Nashonské, aztécké, mayské, olmecké.
Byli tu mí lidé!
Strážce Krystalu byl Atlanťan. On ovlivnil všechny tyto kultury.
Fragment Atlantidy umí velké věci.
Carnaby, kde jste našel tu starou nádobu?
Carnaby?
-Co to je? -Pardon, to byl já.
Počkat! To jsem nebyl já!
Carnaby!
K té nádobě.
Vypadá to, že mi zůstane spolu se vším, co tu je.
Z prérijní trávy bývá skvělý rajský plyn. Dáte si?
Carnaby, vy hade!
Chápejte, že vás nemůžu propustit. Všechno byste vyžvanili.
A bylo by po profitu.
Co? Carnaby!
Pospinkali jste si? Nejsou ty skály nepohodlné?
Toto uskupení je velice příjemné, spinkalo se mi báječně.
Tohle vám nikdy neprojde!
Řekněme, že vás i s přáteli uvězním v jeskyni.
Celý ten poklad připadne mně. Nejspíš mi to projde.
Já jsem tušil, že jste křivák. Co jsem říkal?
Nevěřte Carnabymu. Nelíbí se mi. Má divný pohled.
A nezapomínejte, že oči bývají oknem do duše.
To je pravda. To jsem řekl taky.
Budete mít dost času všechno probrat. Já zatím zbohatnu.
Našli jsme důkazy o přítomnosti mých lidí!
-Nesmí je zničit! -Nejspíš tu došlo k nedorozumění.
Nevidím důvod, proč bychom se nemohli domluvit.
Šetři dechem, mladej. Bude se ti hodit.
Šťastnou cestu.
Je to nanic!
Je potřeba přeříznout tyhle provazy.
Obby!
Obby! No tak, hochu, probuď se!
Vstávej!
Stačí, dobrý. Tak dost!
Ne, ne! Ty provazy! Rychle!
Hodnej!
-Ne! Napřed odstraň ten dynamit! -No jo! Jo! Jo!
Kido!
Je s vámi víc starostí, než jsem čekal.
Budu vás muset vyřídit sám.
To jste přehnal. Teď jste nás naštval.
Co je to?
Trest osudu.
Ne!
Nebyla by kostička?
Co se stalo s Carnabym?
Patří teď k nám. Vy jste slušní. Omlouvám se.
Tajemství našich předků musí zůstat navždy zachováno.
Nebude vám dovoleno odejít.
Chakashi, i my ukrýváme velké tajemství!
-Dokážeme tedy udržet i to vaše. -Jaké tajemství?
Dokažte mi, že je tak veliké jako to naše.
Nesmíme.
Výborně. Rozhodli jste o svém osudu.
Kdybyste o svém tajemství řekli, věděl bych, že vám nemohu věřit.
-Rafinovaná otázka! -To bude tím kojotem ve mně.
Kido z Atlantidy, my dva jsme v mnohém podobní.
Tví lidé ve všech koutech světa učili, léčili.
-Konali dobré skutky. -Ale také napáchali hodně zla.
Téměř zničili celý svět i sami sebe.
Můj otec se obával, že se leckdo pokusí zneužít naši moc.
A proto ji ukryl.
Tajemství, které střežíš, není dobré ani špatné.
Silný vůdce by měl být moudrý a vědět, jak znalosti předávat.
Kéž by se moji lidé už nemuseli skrývat
a mohli opět chodit po povrchu Země.
To záleží na tobě.
Páni, tohle udělal hezky.
Bylo by mnohem hezčí, kdyby nás byl sundal dolů.
Zimní bouřka?
Je to divné, připouštím. Začala už ráno.
Ale bouří jste si jistě na Jihozápadě užili dost.
Už dlouho jsem si nehrála na pískovišti.
Uvítal bych výlet za sluncem. Trochu se opálit.
-To jsem prošvihl. -Ne, nemusíš litovat!
Všude kolem byli píseční kojoti.
Ale objevil jsem tam tuhle výtečnou mísu.
Pane Whitmore, my s Kidou už raději půjdem, protože...
Atlantida čeká. Já vím. Co nadělám.
-Co? -V noci tu byli lupiči.
-Jste v pořádku? -Ano, jistě.
Ale namíchlo mě, že sem někdo vpochoduje
a ukradne mi něco ze zdi. Prastarý oštěp.
-Takový nóbl nůž na dopisy. -Měl jste ho mít za sklem!
Asi přišel v noci. Podle stop měl s sebou psa.
Podivné ale je, že tu nejsou stopy po násilném vloupání.
Onen zloděj musel přesně vědět, co hledá, a vzal si to.
S tímhle oštěpem osudu
se já, Odin, král severských bohů,
zmocním světa!
Je to tu samej krám a on si vezme starej oštěp.
Lépe řečeno, jsou tu krásné věci.
Víc mě zajímá ta spálená podlaha.
Jako by sem udeřil blesk.
Obby!
Blesk to být nemohl. Podívej, ve střeše není díra.
Žádná stopa po střelným prachu.
V Atlantidě nepadá oheň z nebe jako ve vašem světě.
-Nelíbí se mi to. -Ani mně.
Pane Whitmore, nebyl to jen tak obyčejný oštěp, že ne?
Copak vlastním obyčejné věci?
Asi tuším, kdo ho vzal.
Ten muž je Erik Hellstrom. Ten všivák býval můj rival.
Byl majitelem flotily výletních lodí.
Když koupil ten největší hrad ve staré vlasti,
nazval ho Asgard.
Tisk mu dal jméno "Moderní Odin".
Jo, rád se choval jako bůh, a taky jako bůh žil.
Až dokud mu spekulace na burze všechno nevzala.
Přišel o prachy, postavení, a myslím, že i o rozum.
Ale minulý týden mi zavolal. Chtěl koupit ten oštěp.
-A vykřikoval... Ragnarok. -Co je Ragnarok?
Podle norských bájí je to soudný den.
Ale proč by pan Hellstrom chtěl ten oštěp?
O nějakém oštěpu se přece zmiňuje i "Deník Pastýře".
-Mám to! Gun-NOK-ner! -Na zdraví.
Ne. Gun-NOK-ner je jméno atlantského oštěpu.
Ta zbraň, kterou ukradli panu Whitmorovi,
je původní oštěp, který pochází z Atlantidy.
Atlantské zbraně mají neuvěřitelnou sílu.
Pokud mýty nelžou, tak se máme na co těšit.
V soudný den Odin použije oštěp, aby vyvolal síly chaosu a zla.
Chce použít oštěp, aby vyvolal soudný den!
Armageddon.
Poslední soud.
Konec světa.
Konec Atlantidy.
Zcela všeho. Můj otec to předvídal.
Tvůj otec chtěl zachránit své království, Kido.
Tomuhle zamrznul úsměv, protože je v chudobinci.
Zamrznul!
To je Island, jasný?
Jestli chcete Hellstroma zastavit,
musíte se vypravit na Island.
Proč není ten Ragnarok v Miami? Nebo někde v teple?
Takhle se neopálím.
-Kido? -Milo,
můj otec věděl, že síla Atlantidy může být zneužita.
Jako král se uměl pokaždé rozhodovat velice odpovědně.
Snad to tak bude vnímat i Hellstrom.
Jenže Hellstrom se korunoval svévolně
a netouží nikoho zachraňovat. A to je velký rozdíl.
Už se blížíme k Islandu. A opravdu je to země ledu.
Dá-li bůh, tak se to počasí zlepší.
Neměli jsme startovat do takové bouřky! Spadnem!
Jsme moc vysoko nad zemí.
Víte, počasí je hrozné od chvíle, co ukradl ten oštěp. Třeba...
Jen náhoda, Milo. Vezmi to, Vinny.
Co to plácáš? Že dávní bohové ovlivňují počasí?
Indiáni třeba měli boha slunce nebo ducha větru.
Kraken! Jo, Kraken mohl být bůh. Asi ne.
Vinny!
A Velký Krystal Atlantidy. Taky mohl být bůh.
Chci jenom říct, že všude kolem je něco divnýho.
Ale nechci bejt předpojatej.
Ještě jednou pustíš ten knipl a vyhodím tě bez padáku.
Jsme už aspoň nad souší? Nad dobrou pevnou zemí?
Zalez, Krtku. Jsme nad Islandem.
Nemusíš se bát, že... Na tohle byste se měli podívat.
Hellstromova pevnost. Jak že se jmenuje?
-Asgard! Boží hrad! -Dělá to síla onoho oštěpu!
-Tak tomu říkám vrchol kutilství. -Pozor! Narazíme! Spadneme!
Jen klid. To by si ta hora musela stoupnout na zadní.
Ona vážně vstala.
Nechytil!
To by taky mohl být bůh.
Připoutat! Padáme!
Jako po másle.
Má nádherná zem! Moje pusa!
-To rozbité letadlo mě mrzí. -To nic, bude jiné.
Berte to z té lepší stránky. Jsme naživu.
Ale přijetí není bůhvíjak přátelské.
Zkusím mu dát dárek.
Bezva. Další hokus-pokus.
Buďte vítáni u boha jménem Odin.
Pane Hellstrome, měl jste docela pech.
-Ale proč se mstíte světu? -Tebe já znám.
Ten oštěp! Jeho síla je katastrofická!
Zabije vás i nás všechny!
Já vím, kdo jsi! Jsi podvodník! Loki!
-Chceš získat moc mého oštěpu! -Ne!
Mne neoblafneš!
Stůjte, Hellstrome! Můj vládče, Odine.
Ten oštěp má velkou sílu. Tatáž moc zničila mého otce!
Otce? No ovšem!
Brunnhilda, má dcera. Má Valkýra!
Přišla jsi vládnout celému světu po mém boku!
Ne, nejsem vaše dcera. Ale nejste mi lhostejný.
Kido!
Ani člověk ani bůh nezastaví Ragnarok!
Zapuzuji vás ze svého hradu vstříc vaší zkáze!
-Nepouštěj mě! -Měl by sis odpustit ty kremrole.
To přece nejde! Miluju šlehačku!
Krtku! Potřebujem tě tu!
Teď ne. Zrovna se modlím!
Krtku, je tu jedna šance. Musíš jít kopat.
Krtek nejde!
-Krtku! -Tak fajn, už lezu.
Jako vždycky. Zase všechny zachraňuju.
Nech toho. Nechtěj, abych litovala, že jsem tě chytla.
Docela klika, že nejsi ještě hubenější, Milo.
Měl bys jíst víc kremrolí.
Šlapeš mi na brýle.
Nejsem zvyklý lézt nahoru. Správnej kopáč leze dolů.
Jak jste si možná všimli, docela dost se bojím výšek a...
Dělej!
Vidíš, jsi rozená bojovnice, má Brunnhildo,
má dcero.
Nejsem vaše dcera.
Jsem Kidagakash, královna Atlantidy!
-Co jste udělal s mými přáteli? -Spustil jsem je.
-Do propasti. -Ne!
Jinak to nešlo.
Musíme vyrazit.
Chaos, vládce ohně, musí být probuzen před svítáním.
-Dnes musí být Ragnarok. -Ano. Půjdeme. Rychle.
-Co vidíš? -Pomocí oštěpu letí k té sopce.
-Je tam s ním někdo? -Ten jeho ledový bodyguard.
Támhle vidím kudy ven! Dřevěné dveře.
Když přijdem na to, jak je otevřít...
Klidně mi říkejte dveřníku.
Venku sice jsme, ale stejně nikam nemůžem.
Je to past! Co chcete dělat?
Sjet dolů na těch dveřích jako na nějakým snowboardu?
Ne. Ne, ne, ne!
Možná bysme se měli naklonit.
-Nežvaň, Krtku! Pilot jsem tu já! -Jen se nezblázni!
Nahněte se doleva!
Ne, na druhou stranu!
Protisměr!
-Vytáhněte mě! -Budeš nám dělat kormidlo.
Jo, teprve po tomhle začne kulhat!
Hellstrome, musíte mě vyslechnout. Můj otec...
-Já? -Ne! Můj pravý otec.
Ukryl tu strašlivou moc, aby nemohla být zneužita.
Měla sloužit lásce, životu a všemu, co je dobré.
Hellstrome, zapřísahám vás, přestaňte šílet!
Využijte tu moc k nápravě světa!
Brunnhildo, vždyť právě tohle mám v úmyslu!
Jsem předurčen ho změnit a sám mu vládnout.
Proto musím celý svět do základů zničit.
-Ne. To nesmíte. -Kido!
Nezastavíš mě, Loki. Sláva Ragnaroku!
Dej poslední sbohem tomuto světu a ohlas můj nový řád!
I blízko konci protiví se temnoty velkému králi bohů!
Nejste králem ničeho, Hellstrome. Jste zkrachovalec!
Kšá, ptáci! Kšá!
Ne!
Je to tu. Ragnarok se blíží.
Jsem to já, Odin, kdo zde bude triumfovat!
Vážně myslíš, že tu vládneš? Ti dva už neplní rozkazy.
A vládce ohně rozžehne oblohu navždy.
A na úsvitu nového věku bude Země plná ledu.
No, Milo? Máš plán?
-Jen se tak ptám. -Počkejte! Já už vím, jak dál!
Teď trochu tepla.
Vychází to!
Teď se naštval.
-Ten oštěp! -Přinesu ho!
-Vinny, chce to další bombu! -Už nemám.
-Kido! -Nic mi není, Milo.
Můj Asgard, moje království! Ne!
Dejte mu čas. Ať se vypláče.
Potom ho vezmem do špitálu, snad mu tam pomůžou.
A ohledně té věci, mám pocit, že patří do trezoru.
A to hned. Se spoustou mříží. A zámků. Velkých.
Mám pro něj lepší uplatnění.
V tvém světě jsem leccos poznala.
Snad proto nyní lépe rozumím svému otci.
Můj otec nás přede všemi ochraňoval.
To byl důvod, proč ukryl Srdce Atlantidy.
-Až teď všechno chápu. -Kido, nemůžeš zas Krystal ukrýt.
Já bych...
-Promiň. Kazím ti pointu, ale... -Ale můj otec se mýlil.
Domníval se, že lidstvo využije moc Krystalu k ničení.
Ale pohleďte.
Srdce Atlantidy nám umožnilo přestavět město.
A viděla jsem,
jak vědění Atlantidy učinilo z kmene pevninských lidí
velké lékaře a učitele.
Zcela bezcenné je světlo, je-li ukryto v jeskyni.
Nechci, aby se slavné dědictví Atlantidy
stalo zkázou její civilizace.
Rozdělme se o naše světlo se světem!
Co je to za světlo, královno? To je náš Krystal?
Ne, dítě.
To je slunce.
Asi jsem spolkla žvýkačku.
Počínaje tím dnem se svět změnil.
Byl teď mnohem, mnohem lepší.