Hele, podívej! Tamhle!
Páni!
To je ale velkej koráb!
Škoda, že není náš!
Jo to by bylo naprosto úžasný, protože...
- Protože... - No pročpak?
Protože vypadá líp?
Naše loď nás provedla nejednou bouří.
Možná není velká, ale má něco, co ta jejich nemá.
Co? Hnilobu a krysy?
Pochopily tě správně, drahý?
To bych zrovna neřekl.
Tak jo, sednout.
Přišel čas, abych vám vyprávěl příběh...
o Aladinovi, princezně a jedné lampě.
Co bylo na té lampě tak výjimečné?
Tahle lampa byla totiž kouzelná.
A budeš zpívat?
To by to dost vylepšilo.
Ne, ne. Dneska ne. Byl to dlouhý den.
Jen si představte zem Plnou záhadných cest
Zlato karavan velbloudů
A těch lidí a vět Den sto jazyků splet
A v tom chaosu, je tvůj dům
Vítr táh na západ Slunce jde vítat snad
Písek má v dlani tvé lesk hvězd
Letět tam, to je věc Sedneš na koberec
Dáš se arabskou půlnocí nést
ALADIN
Hej!
Propleť se ulicí Šperkovnic bazarů
Noc ti provoní kardamom
Koření počká zas, je na smlouvání čas
Prstýnek slevte, to je on
Hudba je omamná Bludištěm cestu zná
Srdci dá rytmy své i hlas
V tanci jsme ztracení A to je znamení
Že noc arabská nadchla i nás
Noc arabská má
Jako arabský den
Chuť krátit ti dech A v teploměrech
Rtutí smát se nám všem
Noc arabská má
Pro nás arabský sen
My na koni svém Tu mystickou zem
Zas přečíst si chcem
Cesta k dobru tě vede, anebo tě svede
A mocí svou získáš, co chceš
Sílu v temnotě hledej, anebo zvol štěstí
A v poctivost osudu věř
Jen jeden může vstoupit.
Jen ten, který má v sobě klenot.
Srdce ze zlata.
Noc arabská má
Jako arabský den
Chuť s námi se vznést Nad skaliska měst
Plout za úžasem
Hledej toho, kdo má zlaté srdce.
Noc arabská zná
Chladnou měsíční zář
Jen pošetilec Chce zavřít se v klec
Zvaž trest na dunách
Jak se ta opice jmenuje?
Abu.
Pěkný opičák.
A tohle je pěkný náhrdelník.
A odkudpak je váš Abu?
Tohle je myslím moje.
Pěkný den, dámy.
Bezva.
Abu.
To celkem ušlo, Abu.
Šikulka!
Zadrž, Aladine.
Ať už jsi ukradl cokoliv, nechci to.
Já nic neukradl.
Tahle vzácnost je v naší rodině dlouho.
Dám ti tak leda pytel datlí, nic víc.
Zullo, oba víme, že stojí alespoň za dva.
Vem si datle a padej!
Jdi!
Prosím.
Padej, kryso!
Dej si, Abu.
Pojďte sem!
Čerstvé ryby! My lovíme, vy nakupujete!
Zkuste! Ochutnejte, prosím!
Sladké datle a pistácie!
Ahoj.
Máte hlad? Na, vemte si.
Hele! Hele!
Okrádáš mého bratra!
- Já a krást? Ne, já... - Zaplať, nebo dej náramek.
Pane, nemám s sebou peníze! Koukejte mě pustit!
- Ne. - No tak klídek, Džamale.
Kalil se jen chvilku nedívá...
A tahle mu hned krade chleba.
Ty děti měly ale hlad!
Tak jo, dej mi chvilku.
Ty se do toho nepleť.
Máš jak zaplatit?
Ne.
Tak jo. Věř mi.
- Tady máš. - Počkej!
- O to ti šlo, ne? - Jo.
Díky!
A jablíčko. Za nepříjemnosti.
- Téda! - To byl můj...
Bez svého náramku neodejdu!
Myslíš tenhle?
Jdeme.
Aladine! Je s ním zloděj!
- Jsme v maléru? - Jen pokud nás chytí.
- Aladine! - Touhle uličkou! Opičák tě povede!
- Stráže! Stráže! - Abu.
To bude cajk.
Okradli mě!
- Tamhle! Aladine! - Hej, ty!
Hledáš tohle, Džamale?
Aladine, ty kryso!
Udělej Ten skok a zdrhni své bídě
A pryč, než bodne tě meč
Já krad to, co nikdy nespočteš Na co neměl jsem
Sbal to před zákony stráže
Proč zas jen po mně jdou
Ty znám, neocení bídu mou
Krysa! Spratek!
- Lůza! - Jasně!
Slovník váš je hrůza
- Co s tím hadem? - Vem to zadem
Rada šikne se, teď v pasti jsem
Snad v tomhle domě ztratím se
Smutné je, že Aladin je na dně
Dámy!
Proč jen se z něj kriminálník stal
No...
Rodiče mít, svedla bych to na ně
Kradu, abych jed, taky, abych žil
A potom si řekneme, co se mnou dál
Znáš schody?
To by nebyla sranda!
Jen skok ti zaručí náskok
Jsi krok i před záhubou
Teď mít jiný jméno, v troubě jsou
Jen skok a zaskočíš vrahy
Jen trik a město má šok
Pojď honem, oběhnout můžem blok
- Zloděj! - Vandal!
Abu!
Skandál!
Nenadávejme si
Hezkej kluk, tak proč ho děsit
Kradu, abych jed, taky, abych žil
- Skoro už přátelé jsme - Ne!
Ne, ne, ne!
- Společně na tři! - Společně na tři?
- Skáčem. - Skáčem?
Proč po mně všechno opakuješ?
Do toho.
- Honem! - Tudy!
Raz, dva, tři!
Zloději! Stůj! Na střeše!
Promiň!
Já to nezvládnu.
Zastavte ho!
Věříš mi? Věříš mi?
Ty to zvládneš.
Dobře.
Pěkná práce.
Díky.
Jen skok před hordou těch kopyt
Hoplá a teď se mnou mluv
Jen trik, a ta tam je tíseň
Jsou blesk, já rychlejší jsem
Hej hej!
Tak co, přece bych nevzdal to Hraju šťastnou kartou
Skok pro tebe je můj trumf!
Ustupte!
Jejda!
Tak jdem. Vím, kde budem v bezpečí.
Páníček jde!
Samý klenot, ale zlaté srdce žádné.
Odveďte je.
- Hybaj! - Odveďte je.
- Prosím! - Můj vezíre...
Třeba to srdce ze zlata vůbec neexistuje?
Někde na mě čeká.
Pátráme celé měsíce!
Nedovedu si představit, co by v té jeskyni...
mohlo muže vašeho postavení mohlo lákat.
Jste druhým nejmocnějším mužem v zemi hned po sultánovi.
Druhý! Jejda!
Kdopak je teď v bryndě?
Myslíš, že být druhým stačí?
Jistě.
Nemáte královskou krev.
Troubo.
Víš, co jsem musel udělat pro to, abych získal svou moc?
Kolik mě to stálo obětí, kolik mrtvol?
Pět ztracených let v širabádském vězení!
Však vy brzy pochopíte, že podceňovat mě se nevyplácí!
Být druhým mi nestačí! A nikdy stačit nebude!
Proto potřebuju tu lampu, ale tvých služeb už nikoliv!
Tudy.
Kam přesně to jdeme?
Uvidíš.
No páni.
A tady bydlíš?
Jo.
Jen já a Abu. Naše tajné místo.
Vítej v mém skromném...
No, uvidíš.
No, ty jsi mi ale kouzelník.
Vřelé dík.
Abu, ne, pomoc!
Nemůžu tomu...
Co?
Nemůžu tomu uvěřit. Co jsem udělala. Že jsme naživu!
Ta honička.
- Abu, čaj? - Skákání ze střech.
- Neskutečné. - Čaj?
Děkuji. A díky za mou záchranu.
Aladin, je to tak?
Není zač...
Jsem Dália.
Dália.
Jsi z paláce.
Jak jsi to poznal?
No, jen někdo z paláce by si mohl dovolit takový náramek.
A i hedvábí na podšívce je z dovozu.
Je z obchodních lodí, které zásobují palác.
Ale není pro služebné.
Tedy pro většinu, což znamená, že pracuješ přímo pro princeznu.
To bylo působivé.
Pokud ti to tak připadá, tak tos ještě neviděla ten výhled.
Agrabah. Je tak krásný.
Musím ven častěji.
To bys měla poradit i princezně.
Nikdo ji neviděl celá léta.
Nepustí ji.
Od doby, co moji...
Co zabili královnu, se sultán bojí.
Tak ji drží pod zámkem.
Všichni mají od té doby strach.
Ale agrabahský lid s tím neměl co dělat.
Všichni ji milovali.
Milovali, že?
Ta je tvoje?
Tak trochu půjčená.
Tu písničku mě učila máma.
Moje taky.
Skoro jsem na ni zapomněl.
A co tvůj táta?
O oba jsem v dětství přišel.
Od té doby jsem sám.
Jde to, jen...
Co?
Že je to smutné...
Když ti rodiče i kámoše dělá drzý opičák.
Je nám dobře.
Jen čekám, že se něco změní...
Ale je to pořád dokola.
- Někdy se prostě cítím jako... - V pasti.
Jako bys nemohl utéct svému osudu?
Jo.
Přivítejte prince Anderse!
Musím zpátky do paláce.
Teď?
Ustupte princi Andersovi!
Jen další nápadník princezny Jasmíny.
Ano, a já ji na to musím připravit.
Ach! Máš ten můj náramek?
Jasně.
Ustupte princi Andersovi!
Určitě jsem ho dával někam...
Sem.
Abu, nemáš ho?
Patřil mé mamince.
Ano, je překrásný.
Jsi jen zloděj.
- Ne, ne. Ano, ale... - Jsem to ale hloupá.
- Abu. - S dovolením.
Počkej, stůj! Počkej, počkej tak to není!
Z cesty!
Ne! Pozor!
Uhni z cesty, kryso!
Kdo je tady podle tebe „krysa″?
Máš drzost vzdorovat?
Narodil ses jako žebrák, zemřeš jako žebrák.
Ty zablešený ubožáku.
Pojď, Abu.
Půjdeme domů.
Krysa, chátra
Pohled spatra
Co zblízka podívat se
Řeč dej s klukem chudým,
má, co říct
Svůj svět mám
V něm jsem tak sám Chci víc
Abu.
Jsou chvíle, kdy krademe, a chvíle, kdy ne.
Hádej, která tohle asi byla.
Vítejte, princi Andersi!
Doufám, že jste měl příjemnou cestu.
Tý jo.
Princi Andersi, má dcera, princezna Jasmína.
A to... Proč mi nikdo neřek, že jste tak hezká?
Váš půvab také nezmínili.
Díky. Říká se to ve Skånlandu.
Že jo?
Je to velká, velká švanda.
- Myslíte? - Jo.
Oslovují nás stejným titulem, leč jsme každý z jiného těsta.
Jasmíno.
Jo.
Co to je?
Nenapovídat!
Číča! S proužky!
Líbíš se mu!
Já vim.
Víte, doma mě kočky milují.
Na, puťa puťa! Tak, puťa puťa!
Hele, puťa, puťa, puťa...
Můj sultáne. Naši nepřátelé den ode dne sílí.
A vy necháte svou dceru odmítnout prince Anderse...
Našeho případného spojence.
Jací nepřátelé?
Širabád nabírá na moci.
- Širabád je naším spojencem. - Byl naším spojencem.
Ty nás chceš hnát do války s naším nejstarším...
A vy byste nechal své království padnout ze samého sentimentu!
Džafare!
Nezapomeň, kam patříš.
Omlouvám se.
Odpusť, můj sultáne.
Zašel jsem příliš daleko.
Ale...
Kdybyste to ráčil zvážit...
Jistě byste došel názoru...
Že obsadit Širabád je tím nejlepším řešením.
Obsadit Širabád je...
Obsadit Širabád?
Co?
Proč útočit na maminčino království?
To já bych nikdy nedopustil.
Ale spojenec ze Skånlandu by nám jistě prospěl.
Ano. Pokud budeš ochotna dát Andersovi šanci.
Jemu? Baba, i Rádža by byl lepší panovník.
Má drahá, já tady nebudu věčně.
Musíme ti najít manžela a docházejí nám nápadníci.
Nikomu nebude záležet na lidu tak, jako mně.
Mohla bych vládnout, jenom...
Drahoušku, nemůžeš být sultánem.
Něco takového se nestalo za posledních tisíc let naší vlády.
Připravuji se na tohle svůj celý život. Přečetla jsem vše...
Knihy? Zkušenosti četbou nezískáte.
Nezkušenost je jako mor.
Lidé se bez pevné ruky vzbouří.
Nestřežené hradby a hranice přilákají nájezdníky!
Džafar má pravdu.
Jednoho dne...
to všechno pochopíš.
Můžeš odejít.
Život bude přívětivější, princezno. Hned, jak přijmete naše tradice...
A pochopíte, že bude lepší, když vás bude vidět, nikoliv slyšet.
Jediná z vln, která spláchnout mě má
A proud, který táhne mě ke dnu
Zlomená jsem, zase nesmím nic říct
Když svůj hlas v bouřích zvednu
Kde slzy jsou
A proč jsem pouhou loutkou
Proč jen vůli mou
Hned zesměšní urážkou
Jen slova splétám
Zle smějí se mým větám
Klepu se a v duchu sténám
Ústa má nemohou
Být němá
Otevřít brány!
Skvělé!
Víš, co máš dělat, Abu.
Zmizni! Padej, ty špinavá opice!
Zmiz! Zmiz ty vobludo! Zmiz odsud!
Uzavřete brány!
Zavšivenec!
Zloděj. Zloděj.
„Nezapomeň, kam patříš, Džafare.“
Nezapomeň, kam patříš!
Jestli to uslyším ještě jednou...
Omlouvám se!
Dost už bylo urážek od toho senilního ubožáka.
Tam, kde on vidí město, vidím impérium.
To je vize!
Brzy budu ve svých rukou dřímat lampu...
A s ní získám jeho trůn.
Zloděj! Zloděj v paláci!
„Zloděj v paláci!“
Vždyť to říkám. Zloděj!
Co tam vidíš, Jágo?
Srdce ze zlata.
Říkám, pořádně!
Pořádně! Pořádně povídám!
Kdo je chytrolínek?
Ale Dálio, nemůžu to tak nechat.
Princ „krasoň“ žádá o tvou ruku. Lepší už to být nemůže!
Ne, že bych se nechtěla vdávat, ale...
Chceš být sultánem. Ale proč?
Víš, co říkávala moje máma...
„Budeme tak šťastní jako náš nejméně šťastný občan?“
Kdyby viděla to, co já dneska, zlomilo by jí to srdce.
A taky by chtěla, abys byla v bezpečí.
A čistá. Připravím koupel.
Džafar má stráže, kam se podíváš.
Brzy začne s nájezdy na naše sousedy, riskujíc životy a nač?
Můžu pomoct.
Vím, že můžu. Nežiju přece proto, abych se provdala za nějakého prince.
Tenhle princ není úplně nejhorší, a že jich už tudy pár prošlo.
Je vysoký a hezký.
Ano, je trochu tupý, ale vždyť si ho jen bereš.
Nemusíš si s ním povídat.
Ale ty bys raději toho kluka z trhu, že.
Můžu vám pomoci?
Čaj?
Ty? Ty!
Co ty tady děláš?
Dovnitř, hned!
Přišel jsem ti vrátit náramek.
Můj náramek? Kde je?
Vrátil jsem ti ho.
Cože?
Hezky!
Dobře si to tady zařídila.
Jak ses dostal přes stráž?
Byla to výzva, ale mám své způsoby.
Když už je princezna pryč, nechtěla by ses se mnou projít?
A trochu pokecat?
Ty jsi neskutečný!
Nemůžeš si sem jen tak vtrhnout a chovat se tu jako doma.
Když nic nemáš, musíš se chovat, jako by ti patřil svět.
Tak co ty na to? Našel jsem ti náramek.
Ne, nenašel. Ukradl jsi ho!
Oprava: Opičák ho vzal.
Tvůj opičák.
Ale pořád jen opičák.
My jsme chtěly čaj?
Ano, paní.
Pro vás, princezno Jasmíno.
Vaše výsosti!
Proč se chováš tak divně?
Jo, já jsem princezna.
Ano!
A je to skvělé, být princezna...
Protože mám paláce...
A hromady zlatých věciček...
A šatičky na každou hodinu dne.
A teď je čas na koupel mojí kočky.
Moc často nevychází.
To je vidět.
Neměl by ses teď náhodou koupat?
A děvče! Ta moje kočka se sama rozhodně neumyje.
Ale copak se kočky nemyjí samy?
Už musíš jít.
Tak jo. Zítra večer přijdu zas.
Co? Ne, nemůžeš...
Až měsíc stane nad minaretem, sejdeme se v zahradě u fontány.
A tohle ti vrátím.
Slibuju.
Věřil bys tomu, Abu?
Nejstřeženější místo v celém Agrabahu a...
Dobrej.
Večer.
Stráže... Za mnou.
Zdravím, hoši.
Kde to jsem?
V pořádné bryndě, hochu.
Ten náramek. To o něj vám jde?
Já ho neukradl. Služebná...
Proč by služebná nosila královnin náramek?
Královnin? Ne, ne.
Tvrdila, že patřil její...
Matce.
Tak alespoň v něčem nelhala.
Tak ona to byla princezna?
Já mluvil s...
Jen si s tebou hrála.
Ráda se stýká s prosťáčky.
Myslel sis, že se jí líbíš?
Jak ti říkají?
Aladin.
Aladin. Lidé jako my musí být realisté...
My?
Býval jsem kdysi jako ty.
Prostý zloděj.
Měl jsem ale ambice.
Ukradni jablko, a jsi zloděj, ukradni království, a jsi vladař.
Jen slabochům by to stačilo.
Jsi ten nejmocnější v místnosti, nebo jsi nicka!
Tohle je tvoje životní příležitost.
Udělám z tebe boháče.
Můžeš se dvořit i princezně.
Nic ale není zadarmo.
Tak co musím udělat?
Znám nedaleko jednu jeskyni a v ní prostou lampu.
Přines mi tu lampu a udělám z tebe boháče, že se budeš moct dvořit i princezně.
Nejsi nic, ale můžeš být někým.
Tvůj život právě začíná, Aladine.
Stále čekáš?
Ne. Ne, já tady jen...
Slíbil mi to.
Jsem nahoře, kdybys mě potřebovala.
Dobrou, Dálio.
Jeskyně zázraků.
Je plná pokladů, které si neumíš ani představit...
Zlato, diamanty a ta lampa.
Přines mi ji a udělám z tebe boháče!
Ale kromě lampy se tam uvnitř ničeho nedotýkej.
A že to bude pokušení.
Jen jeden může vstoupit.
Jen ten, který má v sobě klenot.
Srdce ze zlata.
Nezapomeň...
Neber nic, než tu lampu!
Abu, nesahat.
Vzpomínáš?
Abu.
Tohle je kouzelný koberec!
Tak oni existují!
Těší mě!
Tak se ti na to podíváme.
No ták!
Ale jdi ty!
Abu, drž ty pracinky dál.
Abu, ne!
Dotkli jste se zakázaných pokladů.
Už nikdy nespatříte...
Denní světlo!
Koberci!
Abu, skoč!
Co mi trochu pomoct?
Nejprve lampu!
Ne, nejdřív ruku.
Není času nazbyt.
Dej sem tu lampu.
Ruku!
Nikdy druhý, páníčku!
Ruku, prosím.
A co takhle nohu?
Ne! Ne!
Slez ze mě, bestie!
Stůjte.
Špinavý opičák! Druhý, druhý!
My žijem!
Aspoň myslím.
Díky, příteli.
Abu.
Jaks to...?
Ty chlupatý zloději.
Teď už se jen odsud dostat.
Koberečku, neznáš cestu ven?
Lampa?
Co to je?
Ó, mocný, jenž mě voláš k sobě! Jehož přání je mi rozkazem...
Dostojím svého slibu a splním tři přání tobě!
Říkám: „Ó, mocný...″
Kluku, hele, kde máš šéfa?
Píchni mi, tak kde je?
Na monology jsem mohl klidně zůstat v lampě.
Haló?
Já...
Začínáš mutovat.
Promlouvám se začouzeným modrým obrem?
Ne!
Vypadám snad jako obr? Já jsem džin. A v tom je rozdíl.
Obři jsou z pohádek.
- Kde máš šéfa? - Šéfa?
Hele, brácho. Tenhle džob už dělám dlouho, jasný?
Vždycky je to o týpkovi...
Který někoho převezl, a nebo pohřbil...
Rozumíš, viď? Tak kde je?
Jo tenhle týpek! Tak ten je venku.
Takže jsme tu jen my dva?
A opičák?
Nechci ti do toho kafrat...
Ale později si o něm budeme muset promluvit.
Roztomilá opička.
To tys pohladil lampu?
Fajn. Hele, nevadilo by...
Kdybych se nejdřív krapet protáh?
To se ptáš mě?
No jo. Jsi můj pán.
Já že jsem tvůj pán?
Pes hlavou dolů.
Ne. To ty vypadáš, že bys měl velet.
Jasně, ale tak to bohužel nefunguje, brouku.
Jak dlouho jsi vlastně tady dole?
Tak tisíc let.
Tak tisíc let?
„Tak tisíc let.″
Nebuď ze všeho tak hrozně vyjukanej, šampióne.
Ty fakt nevíš, kdo jsem?
Džin, lampa, přáníčka... Ještě se ti nerozsvítilo?
Páni! No tak to tu ještě nebylo!
Opičáku!
Nedělej si starosti, je v pohodě.
Měl Ali Baba svých lumpů čtyřicet
A tisíc pohádek Šahrazád
Jsi, pane, šťastlivec, tobě slouží džin
Se mnou ti do klína poklad spad
Jsem hvězda!
Jasně.
To ti nestačí?
Žertuju. Sleduj!
Jdu na to!
Zpátky!
Bacha!
Tak mě vážně ber!
Poznej týpka, co máš na povel!
Měl Ali Baba svých lumpů čtyřicet
A tisíc pohádek Šahrazád
Jsi, pane, šťastlivec, tobě slouží džin
A se mnou ti do klína poklad spad
Ty v rohu ringu náhle sílu máš
Těžká munice pro tenhle svět
Jsi jistě říznej kluk Ha hou a tak
Nečekej a lampu pohlaď hned Co řeknu pak?
Můj pane jménem X
Tak už mi prozraď to přání svý
Chci ti sloužit, jen si rač objednat
Se mnou poznáš, co je přátelství
Život je restaurant a já tvým vrchním jsem
Tak pošeptej mi, co si přeješ, svoje sny
Se mnou poznáš, co je přátelství
Jsme pyšní na své služby
Ty jsi šéf, a šáh a král
Tak s přáním ven Jsem kuchařem
A ty si vychutnej to, co sis přál
Můj „shop“ ten všecko má Znáš trendy, vyber si
A, kámo, věř, chci to, co chceš
Se mnou poznáš, co je přátelství
Teď to hlavní! Pozor!
Teď to přijde!
Kdy tě přítel zved?
Kdy tě zbavil pout?
Kdy mu z klobouku
Tenhle aeroplán vzlét?
Zkus to se mnou
Z lampy džin ti zrychlí tep
Zvládnu zpěv i rap Paso doble i step
Je to tvůj velkej den
Já tvoji modlitbu chci vyslyšet
Mám na to certifikát s diplomem
Kouzel atašé si k tobě sed
A klidně spolehni se na pomoc mou
Co přeješ si? To dozvíme se snad
Tři míle přání tvé teď jsou
Chce to pohlazení lampě dát
Pane...
- Aladin. - Jo!
Ta přání raz, dva, tři
Budou splněná, toť práce má
Neboť, těžko najde se těžko najde se
Pane, těžko najde se Těžko najde se
Pane, super kámoš to
Se ví
Se mnou poznáš, co je přátelství
Už můžeš tleskat.
Ne, ne, ne. Brý, brý.
Můžeš mi poděkovat venku. Na slunci.
Až si budeš přát pryč.
A jak že to funguje?
To jako vážně?
Slyšels můj hit? Vždyť se to i rýmovalo!
Očividně nejsi schopen trsat a vnímat zároveň.
Takže ještě jednou. Za prvý: pohlaď lampu.
Za druhý: řekni svoje přání. Za třetí...
Žádný za třetí není. Prostě brnkačka.
Máš tři přání...
A všechny začínaj hlazením lampy a slovy: „přeju si“. Kapišto?
- Asi jo. - Je tu pár omezení.
Máš jen tři přání. Na víc nemáš nárok.
Nemůžu zařídit, aby se někdo do někoho zamiloval, a nechtěj oživovat mrtvoly.
Když nebudeš stíhat, tak mě přeruš.
Víš co? Nepřerušuj mě, je to neslušný.
Hele, tohle je fakt divný.
Většina týpků, co sem vleze, už přesně ví, co si naporoučí...
A věř mi, je to většinou o hromadě peněz a moci!
Radim ti, na peníze a moc se rovnou vyprdni.
Na Zemi stejně není dost peněz ani moci, abys byl spokojený.
Jasný? Tak šup, tvé první přání.
No, musím si to rozmyslet.
Když už mám jenom tři...
Proč mám vlastně jenom tři?
Co já vím, není to fuk?
Tak ty to nevíš?
Nejsi vševědoucí?
Ty vůbec neposloucháš!
Já neřekl, že jsem všeználek. Řekl jsem, že jsem všemocný.
JÁ - SULTÁN TY
Nejmocnější v celém vesmíru.
A když něco nevím, tak se to naučím.
Venku na slunci.
Proč jsi tak nerozhodný?
Ty to asi nevidíš, ale jsem odporně bledý.
Tohle je nebeská modř a můj normální odstín je tmavomodrá.
Dopřej nám slunko!
Tak jo, džine. Moc bych ti přál být venku na slunku.
Bum! Hurá!
První přání je vyřčeno!
Díky za společnost Koberce, bloudi a karavany.
Nezapomeňte na spropitné!
Drž se, hochu!
Ty brďo, to je šajn!
Tohle je mega!
V lampě je všechno samá mosaz, mosaz, mosaz, mosaz!
Říkáš si: „Á, hele, měď?″
Ale ne! Mosaz! To je na životě džina, no trochu pruda.
Fenomenální kosmická moc, ale pidi midi bejvák.
A to kouzlo je v lampě? Nebo je v tobě?
No, vlastně jsme dva v jednom.
Můžeš mě příště varovat dopředu?
Ále, si zvykneš!
Aha.
A musím si všechno přát tady?
Když tě vezmu zpátky do města, nebudou lidi...?
Ne, ne, ne, ne! Umím být úplně normální!
Jasně, úplně normální.
Pořád modrý.
A ten bobek na hlavě?
To je přece třešnička na dortu!
Tak jo, tak jo.
Takže, co to bude?
Ještě jsem nad tím nepřemýšlel.
Nejsi jako ostatní týpci.
Těžký.
Co by sis přál ty?
To se mě ještě nikdo neptal.
To je jasný jako facka.
Chtěl bych být volný.
A zbavit se toho: „Puf! Vaše přání?″
„Puf! Dáte si?″
„Puf! Rezervace pro tři! Co to bude?″
Svoboda.
Přeji si být...
člověkem.
A proč prostě neutečeš?
Koberci! Slyšíš, co ten kluk říká?
Ptá se, proč prý neuteču?
Jediný způsob, jak džina osvobodit, je...
Když jeho pán obětuje jedno ze svých tří přání.
A to se naposledy stalo, počkej, no... čtvrtého nikdynce!
Udělám to. Mám tři přání, ne?
Vlastně už máš jen dvě.
Jedním jsi nás dostal z té jeskyně, pamatuješ?
Vážně? Nebylo to jinak?
- Já myslel, že musím pohladit lampu. - Tak jo, ty jeden uličníku.
Pustíme si to znovu.
Tak jo, džine. Moc bych ti přál...
Ten opičák mě převezl!
To jsem ještě nezažil.
Dám si na tebe majzla!
Alespoň ti můžu svým přáním darovat svobodu.
S přáními to chodí jinak...
Čím víc se ti splní, tím víc si přeješ.
Já tedy ne.
To se ještě uvidí.
No, něco by tu bylo.
Tenhle výraz znám.
Kdo je to? Co je zač?
Je to princezna.
To jsou snad všechny, ne?
Chovej se ke svojí babě jako ke královně, povídám.
Ne, ona je pravá princezna.
Hele, jak jsem říkal, lásku zařídit nemůžu, takže...
Ne, ne, ono už to zajiskřilo.
Vážně?
Aha.
Je tak chytrá, je zábavná a ták hezká.
Ale musí si vzít...
Hele, uděláš ze mě prince?
„Udělej ze mě prince″ je tak trochu nepřesné.
Klidně ho z tebe udělám.
Ale ne.
Fajn. A můžeš tady s kámošem bloudit po zbytek života.
Hej, kde je můj palác?
Dvakrát měř, jednou řež.
- Úspěch vězí v detailech. - Jasně.
To neštymuje. Když se jí líbíš...
Tak proč se měnit?
Jak říkám, ona si musí vzít prince.
Já chci domů, chjo!
Tak fajn, tohle umím.
Tentokrát oficiálně... Pro ty, co počítají...
A já napočítám dost.
Džine, přeji si...
Lampa.
Jo, pardon.
Dobře. Džine...
Jdem na to, kámo!
Přeji si stát se princem.
Ustup, hochu. Potřebuju krapet místa.
Musíme tě načančat!
Džine?
Jako na kolotoči. Ale lepší, co?
Pomalu si na to zvykám.
Tak jo. Princ, princ...
Tenhle ten tvůj pouliční image by asi moc nezabral.
Vidím tě v barvách chrpy!
Co je to chrpa?
Ne! Chartreuse.
Višňová!
- Všechno špatně! - Co to je?
Barva ti nesedí k pleti a v bocích ti to nesedne.
A ten obří turban?
Ne, ten teda není vůbec obří.
No tak, džine! Zapni hlavu!
Pořádný kus zlata, udělá z něj chlapa.
Ne!
Tohle už je moc.
Džine, jsi mimo mísu!
Pouštní barvy musí být neutrální!
Slonovinová, béžová, krémová, šampaň...
Je to docela tíha.
Bílá.
Ach! A davy úplně šílí!
Náš džin! Džin opět válí!
Džinovi to pálí, lidi!
Au, pálí, džine! Je to hajs!
Potřebuju zchladit!
Uhaste mě, prosím! Jsem prostě nej!
Jsem zpět!
- Tak co myslíš? - Moc pěkný.
Ještě aby ne! Jsem bourák!
Tohle jsem já!
No jsem to spíš já.
Je to moje práce, tys stál jak sloup.
A není zač.
Ale stejně mě poznají, ne?
Nikdo tě nepozná.
Tak funguje moje kouzlo.
Lidé vidí jen to, co chci.
Aha.
A koho vidí?
Koho...?
Prince Alího?
- Z? - No přece...
Z Ababwy.
Jaký Báby?
Ty neposloucháš. Z Ababwy.
- Existuje to? - No jasně!
Všichni tam jezděj na dovču!
Má i vlastní brožurku.
V létě moc parná, ale na podzim bájo.
Přečteš si ji cestou!
Jak se odsud dostaneme?
Na opičákovi jet nemůžeš.
Opičáku, couváš a nepípáš?
Nikam, Abu.
Oslík. Moc malý.
Ne.
Příliš nudné!
Potřebujeme něco robustního!
Klid, Abu. Je to jen na chvilku.
Princ Alí z Ababwy!
A nyní, tvá skupina!
Co?
Co se to děje?
Džine?
Z cesty!
Ustupte!
Z cesty!
Ustupte!
Z cesty!
Hej hej, jde náš princ Alí
Hej hej, princ Alí
Hej Nech cestu volnou až k bazaru
A ty, nech projet naši Novou hvězdu
Och, buď Buď první, kdo spatří sněhobílou zář
Zvon jásavě zní Ty hraj na bubny
Milujte novou tvář
Princ Alí úžasný je Alí Ababwa
Respektujte šarži a zjev
Nadevše ční
Buď v klídku, nejsi tu sám
Prach pouště sfoukněte nám
A s princem vítejte doprovod slavnostní
Princ Alí nejmocnější Alí Ababwa
Síly má jak mužů pluk Dokonalý
Kdo hordy nájezdníků Hnal k mámě v okamžiku
Ať zbaví je zlozvyků? No, princ Alí
Chlapi, má i
Sedmdesát pět velbloudů
A co, dámy Co ještě?
Padesát pávů má duhových
V průvodu za námi další savci
Pomozte mi, krasavci
On zoo má V něm vychová
Z mláďat zvěřinec světový!
Princ Alí, pohledný je Alí Ababwa
Postavou bere mi dech Kdo by to řek
Je cukroušek!
Ať město tepe a vře
A závoj usměje se
Vždyť je tu monarcha, vazba Princ Alí!
Juj!
Opic bílých a perských, těch má sto
Opice taky, a vlky taky!
Zadarmo sklípkany vidět smíš
Je zlata dost i na štědrost
Sluhy má, pečlivý úředníky
Tak milujou ho
Tak Alímu Tak Alímu
Vyznaj tu loajalitu
Viď, Alí
Princ Alí
Prince A...
Čekáme na vás!
Bez vás nepokračujeme!
Zvládnete to!
Je to ono!
Princ Alí
O sňatku sní
Alí Ababwa
Princezna je fakt kus Štěstí má
Princ Alí vzkazuje všem
Že z dálek přijíždí sem
- Se - Se slony balvany, lamami tlamami
Vážně?
Se lvy, medvědy Činely kapely
- Co? - Hady, fakíry
Pytli obilí Ptáci zpívají
Přijel k vám
Náš princ Alí
- Kde jsou? - Klid.
Co jim tak trvá?
A tady je jeho výsost.
Co děláš? Dej to dolů.
Já se představuju.
Dej to dolů!
Srdečně vás vítáme v Agrabahu, princi Alí.
Tys to rozbil?
Já nevím, prostě to upadlo.
Asi ho rád poznáváš, tchána.
Potěšení je i na mé straně, vaše výsosti, pane.
Vypadáte poklidně.
To je pukrle, ne úklon. Vstávej.
O vaší zemi jsem bohužel neslyšel, princi.
- No, je na severu. - Na jihu.
Rozléhá se od severu až k jihu.
- Co? - Je blízko, kdybyste šel... Je...
Tam venku. Podívejte se. Někde to tam je.
Nepomáháš.
Svět se rychle mění, Džafare.
A nové země vznikají každý den, že.
Neplácej mě.
Nuže, ano. Jste vskutku moudrý.
Řekni, že neseme dary, honem.
No, jasně! Máme věci.
Dary!
- A kde je máme? - No jo!
Ano, tady jsou.
Dary jen pro vás!
Koření, zlatí velbloudi a lžičky, pidi lžičky!
Lžičky!
Jak to, že jsou tak malé?
A džemy!
- Džemy? - Džemy?
Ano, džemy! Džemové, fíkové.
- Džemové! - A datlové.
Bezpeckové, lahodné, exotické džemíky.
Nech už ty džemy, jo?
- Co? - Máme šperky.
Šperky! Ty máme! A tamhle!
Tamhleto schované je překvápko.
Ta dá!
Kolo?
Je velice cenné.
A co si za tuto cennost hodláte koupit?
Vás!
Au!
Ne! Ne, ne, ne, ne!
Chvilku s vámi, chvilenku. Tak jsem to...
Naznačujete snad, že jsem na prodej?
Jistě.
Ne! Jistěže ne!
Ne!
V té lampě je zima a tma.
Ale hned bych si tam zalezl!
Prosím, omluvte mě.
Půjdu si najít kus chleba.
K tomu džemu.
Ne! Tak jsem to nemyslel! Já...
Vedl jste si dobře.
Já to tak nemyslel.
Dej jí chvilku. Tohle se nepovedlo.
Ještě bude příležitost se poznat.
Prosím, přidejte se k nám, princi Alí. Dnes večer slavíme žně!
Jistě, vaše poklidnosti.
Rádi přijdeme.
Fajn.
Takhle trapně mi nebylo...
Už pěkných pár tisíc let!
Bez obav, ještě nejsi ze hry.
Chovej se jako na jakýmkoliv večírku.
Na žádném jsem nikdy nebyl.
Co?
Tak to mazej na pokoj.
Nenechám si zkazit mejdlo.
Princi Alí.
Můžu na slovíčko? O samotě.
Tohle se vašeho služebného netýká.
No, však já už se nějak zabavím.
Vím, kdo jste.
Opravdu?
Ano.
Jste muž velkých ambicí, jako jsem já sám.
Věřím, že jsme nebyli představeni.
Džafar, sultánův vezír.
Mohl bych být velmi cenným spojencem v dosažení vašich cílů.
Promyslím to. Nechci nechat princeznu čekat.
Asi jsem se nevyjádřil dost jasně.
Toto je nabídka s omezenou platností.
Princi Alí.
S dovolením. Princi Alí, vaše přítomnost je žádána.
Takže tohle je ten týpek.
To je on.
Tak jo, tady je. Tvoje chvíle.
Já nevím. Je tady spousta lidí. Tohle asi nedám.
- Budeš v poho. - Tak jo.
Bude to brnkačka.
A podívej na její služebnou.
Hele! Jde si pro punč! Nějak mi vyschlo v krku!
Ne! Ne, ne, nenechávej mě tu! Poznají, kdo jsem!
Ne, nepoznají. Jediné, co musíš, je ten kousek jít.
A mluvit. Budu muset mluvit.
Fajn, poslouchej mě.
Já žiju v lampě. A jsme na večírku.
Opovaž se mi to zkazit! Jasný?
Já miluju večírky!
Do toho, draku!
Dobře.
Princezno Jasmíno!
Vy? Vy jste pořád tady?
Ano.
Co tady děláš?
Ujišťuji se, že ta voda má správnou teplotu.
A proč nejsi u ní?
Jak se můžu měřit s princem? Podívej. Je jako z pohádky.
Musíš si trochu věřit, protože jí máš co nabídnout.
Já že mám co nabídnout?
Tipy na to, jak ukrást jídlo? Nebo skákat po střechách?
- Ale princ Alí, ten má šperky. - Ne, dost, dost, dost!
Sice vypadáš jako princ...
Ale tam uvnitř jsi to stále ty!
Princ Alí tě dostal k ní...
Ale Aladin získá její srdce.
Vidíš? Sultán mě má rád!
Prima, no třeba si tě vezme on.
Podívej. Další princ, kterého zajímá víc můj Baba.
Já nevím, tenhle by mohl být jiný.
A k tomu má neskutečně pohledného kamaráda.
Prosím, ať to vyjde.
A co říkáš na prince Alího?
Koukni na něj! Vždyť se tak snaží!
A to je ten problém.
- Showtime. - Ne.
Ne, čekám na správnou chvíli.
Ne. Dost čekání! Toho bylo dost.
Ne! Já tady velím. Jasný?
Já rozhodnu, kdy je správná chvíle.
Vážně? Vážně?
Jde sem! Řekni něco, buď přirozená.
Ahoj!
Já se omlouvám za ty marmelády a šperky...
A to s tím kupováním.
Nebyl jsem to já. Tedy byl jsem to já.
Byl jsem to já, nemám dvojče, nebo tak. Ale...
Tanec? Moc ráda!
Ano.
Tanec?
Jdi na to.
Jdi. Jdi.
Klídek!
Bravo! Výborně!
Něco se mi na něm nelíbí.
Pohlídejte mi prince Alího.
Prostě odešla.
Možná jsem to s tím přemetem vzad trochu přehnal...
Ale tenhle tanec byl možná tím nejlepším, co jsi v životě udělal.
Byl jsem fakt třída. Ale ji jen tak něco neuchvátí.
Jo, nechápu. Drahokamy, džemy, ani šperky.
Když to nedokážu já, tak nevím, kdo jiný.
Naznačuješ mi něco?
Prostě se snaž být sám sebou.
Ale ona si musí vzít prince.
Pár minut o samotě s ní, a vím, že by...
Musíš mě k ní dostat.
To je oficiální přání?
Ne. Spíš laskavost. Pro přítele.
Víš, my džinové moc kámošů nemáme.
Říkals, že jsi nikdy neměl přítele, jako jsem já.
Ne, to ty jsi neměl přítele, jako jsem já!
Od džinů se pořád něco jenom chce. Je to otravný.
Máš pravdu. Máš pravdu.
A navíc bys taky musel odlákat jistou služebnou...
Ty jsi ale chytrolín! Dostals mě! Tak platí.
Dobrý večer.
Jak jste se dostal přes stráže?
No, proklouzl jsem.
Kolem všech osmačtyřiceti?
I těch polykačů ohňů? Působivé.
Ano, no, protože já jsem působivý!
No, to asi nevyznělo moc dobře.
Nikdo to neříká. Nevím, co to plácám.
Jsou překrásné! Nesnáší je.
Řekněte princi Alímu, že cesta k jejímu srdci vede skrze hlavu.
Vlastně jsou ode mě pro vás.
Omluvíte mě prosím na moment?
Počkejte. Ne, jen...
„Protože já jsem působivý.″ No tak, džine!
Mé oblíbené. Přijímám. Prosím, pokračujte.
Všimněte si, že je vskutku příjemný večer.
Na večírku jsem si všiml, že jste si všimla...
Že jsem i já příjemný.
Ty jo. Jak si zatím vedu?
Nemotorné, ale jistým okouzlujícím způsobem.
Procházka?
Nešla byste se se mnou projít?
Jen my dva? Záměrně?
Ano, jako lidé.
Vydržte vteřinku.
Dobře.
Proč jsem říkal „jako lidé″?
Ten kluk mě nakazil!
Jdi!
Procházku neznám. Jak se to dělá?
Máte rád ovčí sýr?
Vstupte.
Vlastně už jsem vstoupil.
Ani hnout.
Jsem tu, protože jsi odešla tak...
Jak ses tam dostal?
Kouzelný koberec?
Vlastně jsem ráda, žes přišel.
Vážně?
Snažila jsem se najít Ababwu, ale není v žádných královských mapách.
Ukážeš mi ji?
Moc rád.
Rádžo, dneska prince papat nebudeme.
Nohy potřebuje na tancování.
To salto vzad už bylo moc?
Trochu.
Ababwa?
Ano. Džine, potřebuju najít Ababwu.
Můj druhý bratr...
Ten malý, ne ten, co mi věnoval tu kozu. Má za ženu...
Má mapy, spousty map.
Ababwa, jistě.
Ababwa.
Ubrousky z jaka se vůbec nedají sehnat...
ZEMĚ FANTAZIE
BUĎ SÁM SEBOU
Ztratil jsi svou vlast?
Moji vlast? Ne, ne.
Tady je.
To si nemyslím. Tam už jsem...
Tady je.
Jak jsem to mohla přehlédnout?
No, na co mapy, ne?
Jsou staré, bezcenné a nemají prakticky žádný význam.
Díky mapám poznáš svět.
Já myslel, že princezna může, kam chce.
Tak tahle nemůže.
No a nechtěla bys...?
Pardon, pardon.
Rádžo!
Tak děkuju.
Já jen říkám, že bys měla jít ven.
Tam venku na tebe čeká celý svět, žádné mapy.
Chtěla bys?
Jak? Všude jsou stráže.
Přes ně bychom ale nešli.
Co to děláš?
Někdy, princezno...
Někdy to prostě musíš risknout.
On prostě skočil?
Co?
To je...?
Kouzelný koberec.
Věříš mi?
Cos to říkal?
Věříš mi?
Ano.
Já ti ukážu svět
Krásou dokáže zářit
Přiznej se teď
Kdy srdci řeklas: „Tebou vést se dám!"
Než tě omámí tma
Zázrak trumfuje zázrak
Díky koberci kouzelnému
Svět ti otvírám
Celý svět náš
Je fantastickou říší tvou
Kde rady k smíchu jsou
Je oázou
Kde neřeknou: „Jen sníte"
A ten svět náš
Je bájný ostrov zálivů
Jen nad ním zakroužíš
A slétnem níž
Jsme spolu v ráji nových příslibů
Krása neskutečná
- Báječně se tu cítím - Cítím
Vzduch je záchrannou sítí
Z diamantů nebe má
Celý svět náš
Oči nezavírej
Je náruč dárků zázračných
Zadrž dech, spleťme ruce
Jak ptáci křídla mám
A stoupám dál
A nemůžu se vrátit do snů svých
Celý svět náš
Měnit směr přivítám
A nový horizont je cíl
Nás dva vede teď srdce
Čeká nás dlouhý let
A ptám se hned
Může-li tvůj nový svět být můj
Nový svět náš
Je nevšední
Já před ním smek
Náš druhý břeh
Hlas náš v něm zní
Ze všech míst, které jsi mi ukázal, je tohle zatím to nejkrásnější.
Někdy se na věci musíš podívat z jiného úhlu.
To oni. Lidé. Ti to dělají krásné.
A zaslouží si vládce, který je zná.
A myslím, že bych jím mohla být já.
A měla bys to být ty.
Myslíš?
Záleží na tom, co si myslím?
To je ale roztomilá opička! Není to Abu?
Ne, ne, to určitě ne. Abu...
A kolik jmen vlastně máš, princi Aladine?
Ne, ne, já...
Jsi vůbec princ Alí?
Já jsem princ Alí.
Jak to, že znáš tak dobře město?
Přijel jsem do Agrabahu dřív.
Nejlepší je to tu vidět na vlastní oči.
Ale to ty přece víš.
Když jsme se poprvé potkali, taky jsi byla v přestrojení.
Viděla jsi přeci ty tanečníky, slony a kouzelný koberec.
Kde by k tomuhle zloděj asi přišel?
Ale jak to, že jsem tě hned nepoznala?
Když jsi urozená, nikdo tě opravdu nezná.
Promiň. Je mi trapně.
Za těch pár dní znáš Agrabah lépe, než já za celý svůj život.
Měli bychom...
se už asi vrátit.
Asi?
Tak zítra, princezno.
Dobrou noc.
Jo!
Zajímavé.
Ten ksichtík se mi líbí! Prima rande?
To nejlepší.
Lepší než nejlepší.
Přišla na to, že jsem Aladin. A ty prý, že to nepozná.
Páni! Moje kouzlo je vlastně takový maskovací manévr.
Ryzí charakter se stejně nakonec odhalí.
Ale to je dobře, ne? Alespoň už to ví.
No...
No, co?
Prý jen předstíral zloděje, aby si prohlédl město...
Ale ve skutečnosti je princ.
Přesvědčil jsem ji o tom, že jsem princ.
A ty jsi mu věřila?
A ona ti věřila?
Asi jo.
Jednou se jí nakonec budeš muset přiznat.
Jednou jí to řeknu.
A vlastně už jsem tak trochu princ.
Aha, tady někdo začíná chtít víc než předtím.
Není to tím, že mu chceš věřit...
protože si musíš vzít prince a zloděj nepřipadá v úvahu?
Ne, věřím mu. Opravdu.
Až přijde čas, řeknu jí to.
Bré ráno.
Už zase.
Prosím, prosím.
Pánové, myslím, že došlo k nedorozumění.
Vy asi nevíte, kdo jsem.
Ach, ne, ne.
Já vím, kdo jsi.
Aladine.
Aladin?
Aladin.
Tak toho já neznám. Jsem princ Alí...
- Krysa! - Z Ababwy.
Princ z království, které neexistuje...
Hrdý majitel kouzelného koberce z Jeskyně zázraků.
- Jediný způsob, jak to vysvětlit, je... - Kde máš opičáka?
Že jsi nalezl jistou cennost.
Mou cennost.
Kde je ta lampa?
Tohle je jedno velké nedorozumění.
Jsem princ Alí.
Když tě shodím z toho balkónu a skutečně jsi tím, kým tvrdíš...
zemřeš bídnou a mokrou smrtí.
Pokud přežiješ, bude to jen díky té lampě.
A já tak získám svou odpověď.
Tak tedy naposledy...
Kde je ta lampa?
Poslyšte. Neudělejte chybu.
Sbohem, Aladine.
Ne! Ne!
Hele, co se to...?
Hej, kluku, tak jo. Nemůžu ti pomoct bez dalšího přání!
Vyřkni přání! No tak, prober se!
Fajn, musíš to říct. „Přeji si.″
Kluku, no tak prober se! Prober se!
Přemýšlej. Mysli, mysli.
Mysli.
Dobře, dobře! Možná je to hloupost, ale stojí to za pokus.
„Já, Aladin, zdravý tělem i duší prohlašuji...
...že mým druhým přáním je býti zachráněn ze smrtelného nebezpečí.″
Dovolil jsem si tam dát včerejší datum. Snad ti to nevadí.
Jo! A je to! No tak!
Dělej, hochu! Dělej! Kluku? Kluku? Chlapče, prosím.
No tak! Prober se! Vzbuď se, vzbuď se!
Kluku, vzbuď se.
Prosím.
Mohl sis odložit na druhou stranu, ale...
Tak jak je?
Díky, džine.
Hele, žádný problém, jasný. Byl jsem prostě poblíž.
Vždyť na laskavosti nehrajem.
Říkals, že nejsme přátelé.
Jo. No, vlastně tě to stálo jedno přání.
Ať už to stálo cokoliv, zachránils mi život.
Jo, máš recht.
Popravdě řečeno, to byla týmová práce.
Děkuju.
Musíme zastavit Džafara.
To nebude lehké.
Má sultánovu naprostou důvěru.
Všechny dočista ošálil.
Všechny možná ne.
Zaslechl jsem prince Alího, jak se svým rádcem...
plánují dobití města Agrabah.
Co?
Zdá se, že prchnul vprostřed noci.
Jasmíno.
Vy jste ho slyšel na vlastní uši a viděl ho prchat?
Jejda.
Ano. Na vlastní uši a oči!
Co se vám zase nelíbí, princezno?
Tohle se mi nelíbí, Džafare...
Pokud je to, co říkáte, pravda, tak proč je princ Alí stále tu?
Vaše výsosti.
Princ Alí.
Jaké to překvapení.
Vaše výsosti, váš rádce není tím, za koho ho máte.
Já nejsem tím, kým tvrdím?
Baba, pokusil se zabít prince Alího.
Džafare, vysvětlíte mi to?
Ano.
Můj sultáne...
Víte, že má loajalita patří vám.
Tvá loajalita...
Ano.
Princi Alí, pozval jste se do našeho města...
A my vás přivítali jako hosta.
Ale věřím, že jsou vaše záměry...
nečestné.
Jste nebezpečím pro Agrabah a tak s vámi také bude naloženo.
- Baba, co to říkáš? - Dost, Jasmíno!
Džafar mě již dříve před princem varoval.
- Ta hůl. - Touží po mém trůnu.
Hákime!
Baba?
Co se stalo?
Tímhle vás ovládal.
Není hoden vaší důvěry, veličenstvo.
Chce váš trůn.
Džafare! Byl jsi mým nejdůvěryhodnějším poradcem.
Hákime, do žaláře s ním!
Zamysli se nad tím, jak vrtkavé mohou být písky moci během bouře, Hákime.
Jsem věrný svému sultánovi. Což se o vás říct nedá.
Zákon je zákon.
Princi Alí, přijměte moji omluvu.
Víte, vaše výsosti. Musím se vám k něčemu přiznat.
Vaši čest ani původ už nikdo v Agrabahu nebude zpochybňovat.
Ušlechtilejšího a upřímnějšího muže komnaty našeho paláce doposud nehostily.
No...
Páni.
Bude mi ctí nazývat tě synem.
Kdyby to tedy bylo vaším přáním.
A je to doma!
Po tom tvým debaklu s marmeládama jsem byl na pochybách.
Ale nakonec ses dal pěkně do kupy!
Viď, že jo? Myslím, že mi to „princování″ jde.
No, tak jsem to úplně nemyslel.
Měls pravdu! Lidé vidí jen to, co chtějí.
Aladin je fuč. Teď jsem princ Alí.
Páni. Máš to pěkně promyšlené, co, kluku?
A přemýšlel jsem nad posledním přáním...
A víš, bez tebe to prostě nezvládnu.
Vím, že jsem ti slíbil, že tě osvobodím, ale slyšels.
Nemůže to přijít vniveč.
Takže ty jí to nikdy neřekneš?
Budeš radši žít ve lži?
Není to lež. Lidé se mění.
Jo, tak to máš pravdu.
A to je špatně?
Teď je to lepší. Nikdo nepřišel k újmě.
Mám se vrátit ke svému životu na ulici, ke kradení?
Já myslel, že mi to přeješ.
Ale tobě šlo jen o to, abych tě vysvobodil z lampy.
Víš, kluku, tady vůbec nejde o přání.
Jde o tebe a o to, co se s tebou děje.
Raději budeš lhát své milované, než aby ses zřekl přepychu.
Ty to nechápeš, džine.
Ty to nechápeš. Bez předstírání lidi jako já nikdy nic nezískají.
To ty to asi nechápeš.
Čím víc toho získáš předstíráním, tím míň budeš ve skutečnosti mít.
Za deset tisíc let jsem ani jednoho...
svýho pána nedokázal nazvat přítelem.
Porušil jsem pravidla. Zachránil jsem ti život.
A proč?
Lámeš mi tu srdce, kluku. Lámeš mi srdce.
Džine, ne! Ale no tak!
Lampa. Lampa.
Páníčku. Lampa.
Kdo si myslí, že je? Má mi sloužit.
Uvnitř jsem to pořád já. Viď, Abu?
Hej!
Děláš si srandu? Proč bys proboha hladil lampu přímo...
v podchodu?
Krysa
Chátra
Maska spadla
Prohlédnou mě jednou
Ne, pane, prince zahrát
Neumím
Pravdu nezapřu S tou musím ven
Co to znamená, že skončí sen
I kdybych se lásko měl
Tě vzdát
Džafare.
Měl jsi opustit Agrabah, dokud jsi měl možnost.
Proč bych odjížděl, když město patří mně?
- Je konec, Džafare. - Jak myslíš.
Vaší bezpáteřní neschopnost jsem toleroval už dlouho!
- Hákime. - Blázen.
Džine!
Mé první přání je stát se sultánem města Agrabah!
Co?
Jak si přejete, pane.
Ne!
Hákime.
Hákime!
Sloužíš sultánovi, a tím jsem nyní já!
Znáš zákon, Hákime!
Ne.
Můj sultáne!
Hákime.
Sešikuj armádu, dobijeme Širabád!
- Širabád! - To nemůžete...
Tak to už by stačilo, princezno.
Je načase, abyste poznala své nové místo.
Zmlknout.
Stráže, odveďte ji!
Chyťte si tu kočku, jestli je vám život milý.
Rádžo.
Rádžo!
Rádžo! To nic.
- Ruce pryč! - Baba.
Jasmíno.
Pochopte, že bude lepší, když vás bude vidět, nikoliv slyšet.
Tak to už by stačilo, princezno.
Zmlknout.
Pravidla jsou věčná, berou mi dech
V kamenech závazný příkaz
Oslov nás krásou a slova si nech
Dnes překvapí vás můj hlas
Proč mám být
Jenom pouhou loutkou
Zkus roubík mi dát
Zlomit vůli pevnou mou
Jasmíno!
Kdo slov se vzdává
Do rukou zbraň dává
Těm, kdo nám krutě vládnou
Ústa má nemohou být němá
Němá
Bouři volám
V její sílu doufám
Kdo po tichu by toužil
Ústa má nebudou dál němá
Do klece mě zavřít nech
Jak ptáče zemřít nehodlám
Zlomená jsou moje křídla zlatá
Vzlétat, zářit mám
Nebem hlas můj zaznít má
V tichu krásném
Proč mě pokorou chceš ubít, nezkrotná jsem
V těchto dnech ústa všech jsou němá
Němá
Chci dýchat
A dusí mě dnes tvůj roubík
Nic mě s ďáblem nezasnoubí
Ústa má nebudou dál němá
Němá
Hákime! Hákime!
Hákime!
Už ji odveďte!
Rozkaž, Hákime!
Byl jsi jen chlapec, když zde tvůj otec začal farmařit.
A vypracoval ses na našeho nejvěrnějšího vojáka.
Znám tě jako muže věrného a spravedlivého.
Ale musíš si vybrat.
Služba není vždy ctí.
Pravou výzvou není vzepřít se nepřátelům.
Ale podpořit ty, jejichž uznání si ceníme nejvíce.
Džafar není hoden ani tvého obdivu, a už vůbec ne tvé oběti.
Nepřeji si nic víc, než slávu království Agrabah.
Ne. Veškerou slávu chcete jen pro sebe.
A dosáhl byste jí zotročením mého lidu!
Hákime, tví muži tě budou následovat kamkoliv...
Ale je to na tobě.
Budeš zpovzdálí přihlížet, jak Džafar ničí náš milovaný domov...
Nebo uděláš, co je správné?
A staneš po boku lidu Agrabahu.
Má princezno.
Odpusťte mi, můj sultáne.
Hákime.
Stráže, zatkněte vezíra!
Lampa! Pohlaď lampu!
Takže to bude po zlém.
Ani titul nepřiměje ovci opustit hloupé stádo.
Měl jsem to tušit.
Pokud se nechcete klanět sultánovi, plazte se před černokněžníkem!
Džine! Chci být tím nejmocnějším čarodějem na světě!
Jak si přejete, pane.
Tohle bude sranda.
Hákime, měl jsem s tebou velké plány.
Ale nyní...
už mi ale nejsi ku prospěchu.
Kam až tě budou asi tví muži následovat.
Ty taky!
Princ Alí!
A je tu zase princ Alí.
Alí!
Nebo spíš...
Aladin.
Celou tu dobu vám jen lhal.
Hochštapler. Princ Alí neexistuje.
Nikdy nebyl. Je to jen prolhaný zloděj.
Mrzí mě to.
Jsi bezvýznamný. Jako vyrážka, kterou už nehodlám trpět.
Zbavím se tě jednou provždy! Vyženu tě na samotný konec světa!
Ne!
Ne.
Ne!
Abu.
Abu!
Mohl bych vás prostě zabít.
Ale nebyla by to dostatečná odplata za všechny ty roky ponižování.
„Nezapomeň kam patříš, Džafare.″ „Ty nejsi urozený, Džafare!″
Džafare.
Ne. Vy potřebujete, „Baba″, trochu trpět.
- Jako jsem trpěl já. - Baba?
Vezmu vám království, ale bude to stačit?
Dost!
Mé armády zplení vaše bezzubé spojence.
Prosím, zastavte to.
Ne, trestem pro vás bude sledovat...
jak si beru, co je vám ze srdce nejmilejší.
Ne. Ne, prosím. Baba.
Vezmu si vaši dceru.
Ne!
Ne.
Má dcera si tě nikdy nevezme.
Baba.
Udělám, co chcete!
Přestaňte.
Hned s tím přestaňte.
Baba! Baba, jsi v pořádku?
Jasmíno.
Abu!
Abu.
Jsi v pořádku?
Vypadneme.
Ne.
Vaše výsosti, sultáne. Berete si zde přítomnou...
Princeznu Jasmínu...?
Ano.
Ano, beru.
Princezno.
Princezno Jasmíno, berete si sultána za svého muže?
No tak, ženská.
Dělej.
Já...
Ano?
Já...
Nikdy!
Lampa! Lampa!
Zastavte ji!
Ne, Jasmíno! Ne!
Ne! Ne!
Lampu, Jágo!
- Jsi celá? - Ano.
Drž se!
Lampa!
Abu!
Lampa!
Musíme letět nahoru!
Abu!
Skoč!
Ne!
Bez té své hole nejsi nic!
Nic!
Lampa!
Koberci!
Jasmíno.
Ztrestej je. Ztrestej je.
Džin bude koukat.
Jak řekl tady stařík...
Měl jsi opustit Agrabah, dokud jsi mohl.
Říkal jsem, že je to o ambicích!
Mohl jsi být tím nejmocnějším v místnosti.
Ale teď třímám lampu já!
A s ní i všechnu moc!
V té lampě nenajdeš, co hledáš, Džafare.
Ani já neuspěl. Dopadneš stejně.
Mýlíš se. Já jsem sultán.
Jsem nejmocnější čaroděj, který svět kdy spatřil.
Vybuduji impérium, které se zapíše do dějin.
Já zničím města.
Zničím celá království!
A teď zničím i tebe.
Možná.
Ale jak ses stal sultánem?
Díky komu jsi černokněžník?
Vždycky tady někdo bude - muž, nebo tvor...
- Mnohem mocnější než ty. - Co to děláš?
Džin ti dal tvou moc a může ti ji vzít.
- On slouží mně! - Zatím.
Ale mocnější než džin nebudeš.
Jak sám tvrdíš.
Jsi buď nejmocnějším v místnosti...
Nebo jsi nicka.
Vždycky budeš jen druhý.
Druhý! Druhý!
Druhý?
Jen druhý?
On slouží mně!
Postarám se o to, aby tahle slova už nikdo nikdy nevyslovil.
Džine!
Mým posledním přáním je být nejmocnější bytostí v celém vesmíru.
Mocnější než ty!
To přání sice není úplně přesné, ale...
Nejmocnější bytost celého vesmíru přichází na scénu!
Konečně nejmocnější v celém vesmíru!
A už nikdy nebudu druhý!
A to jsem si předtím myslel, že mám moc!
První! To budou zírat, hlupáci ze Širabádu!
Cos mi to udělal?
Nic jsem ti neudělal, Džafare!
Cos mi to udělal?
Tohle sis přeci přál, ne?
Džin může vládnout celému vesmíru...
Ale má pidi midi bejváček!
Abys pochopil, džin, který nemá pána, musí žít v lampě.
Ne! Do lampy ne!
Tohle ti nezapomenu, kluku!
Zapiš si to za uši! Nikdy nezapomenu, cos mi provedl!
Sbohem, Džafare!
Ptáku! Ty půjdeš se mnou!
Ne!
Baba.
- Baba. - Pojďte.
Pár tisíc let v jeskyni ti už zchladí hlavu.
Počkej, počkej.
Jak jen ti můžu poděkovat?
Ne. Nemusíte mi děkovat.
Ale snad přijmete mou omluvu.
Omlouvám se, vám oběma.
Především tobě.
Zasloužíš si mnohem víc.
Všichni děláme chyby.
Aladine?
Přeji ti, ať najdeš, co hledáš.
To nevypadá dobře, Abu.
Ukaž, pomůžu ti.
Jsem pašák.
Žádné protažené ksichtíky, jasný?
Mám jeden nápad. Jasný?
Máš ještě poslední přání.
Tvůj nápad s královským původem vůbec nebyl zlý. Tak to nějak vymyslíme.
Napadlo mě tohle...
Aladin, princ bojovník. Urozené srdce v zemi, kde zlodějům patří svoboda.
Jasmíno!
Tak co?
Ne? Dobře, tak jo. Myslím, že chápu.
Ale tohle budeš potřebovat.
Zákony vládnutí města Agrabah, královský dekret.
Co? A tady to je.
„Musí si vzít prince.″
Jasně. Ale když budeš chtít...
Ta slova jednoduše zmizí. Budou zmizelý.
A ty budeš s princeznou šťastně a navždycky a tak.
Ty to pravidlo necháš jen tak zmizet?
Prosím tě. Jako by nikdy nebylo.
Tak jo. Tvý poslední přání.
Dobře. Poslední přání.
Džine?
Tak můžem. Sem s tím.
Přeju si...
Třetí a poslední přání.
Přeju si, abys byl volný.
Co?
Počkej.
Počkej, já...?
Počkat, počkat, počkat.
Nařiď mi něco fofrem.
Přines mi džem.
Přines si ho sám?
Přines si ho sám!
Děkuju. Děkuju.
Ne. Já děkuju, džine.
Jsem tvým dlužníkem.
Co teď podnikneš?
Vlastně je tu jistá služebná...
S kterou bych rád zcestoval svět.
Pokud mě bude chtít.
Kdy odjíždíme? A taky chci děti.
Ano. Dvě děti.
Lian a Omara, tři roky od sebe.
Budou nás milovat a klást nám spousty otázek...
A ty je budeš bavit příběhy a písněmi.
...a krásné po tatínkovi.
Chci loď.
Obrovskou, několikapatrovou s nádhernými plachtami.
No, já jsem zvyklý na menší.
Tak jo.
Posaď se ke mně, mé dítě.
Promiň.
- Baba, proč se mi...? - Prosím, nech mě domluvit.
Bál jsem se, že tě ztratím. Stejně jako tvou matku.
Viděl jsem malou holčičku, a ne ženu, v kterou jsi dospěla.
Prokázalas odvahu a sílu.
Jsi budoucností Agrabahu.
Budeš naším příštím sultánem.
Děkuji, Baba.
A jako sultán, můžeš změnit zákon.
Je to dobrý muž.
Kam šel?
Stůj, zloději. Tvůj sultán nařizuje!
Sultán?
Znamená to, že jsem v bryndě?
To protože ses nechal chytit.
Konec
Dal bys tohle to?
Se mnou poznals, co je přátelství
České titulky Petra Procházková