Prevod i obrada: M. M. 29.09.2013'www.titlovi.com
Ovo se desilo u Teksasu.
Rut.
Hej, Rut.
Kuda ćeš? -Kući.
Kuća je u drugom pravcu. -Ne moja.
Vraćaš se mami?
Ima 24 Km do tamo. -Znam.
Dobro. Idem s tobom.
Radi šta hoćeš. -Hoću da te vratim kući.
Zašto si rekao Frediju da ćeš sam izvesti napad?
Mislim da nisam to rekao,
ali ako jesam, kad kažem "sam", mislim da tebe i mene.
Uvek mislim na tebe i mene.
Hej.
Ostavićeš me?
Ne, neću da te ostavim. Neće niko nikog...
Jer ću prvo ja tebe da ostavim.
Nije... smešno.
Neću da te ostavim. Nećeš ni ti mene.
Jer ako to uradiš, idem i ja s tobom.
Neću u zatvor. -Nećeš.
A ona koliba nije dom. -Trudim se.
A mislim i da ću dobiti bebu.
Imaćemo bebu?
Nisi ljut? -Nisam ljut.
Ne, moja mama će je podizati.
¶ Mogu li da ukradem poljubac? ¶
Prestani. Golica me. -To bi trebala da radiš,
da mu pevaš pesme. -Samo mu pričam.
Umoran si?
Plava ptico, plava ptico...
Dobro.
Biću dobro.
Vraćam se za pet minuta.
Imamo malu poteru... -Kažem ti, kad uđeš ovde
osećaš kao da si upoznao đavola.
Neka sva kola krenu u podršku. Ponavljam, svim kolima, svim kolima...
sva kola. -Sranje. Dobro. Račun, dušo.
Pogođen sam! -Upucala sam nekog.
Mislim da sam upucala nekog.
U redu je.
Oh, Bože.
Hej. Hej.
Mislim da sam upucala nekog. -Sranje.
Daj mi pušku. Daj mi pušku, Rut.
Šta to radiš? -Slušaj.
Ustaćemo i otići odavde.
Ne. -Dobro. Idem ja prvi.
Ti pođi za mnom. Tako ćemo.
Ne. Možemo uspeti. Uspećemo ako trčimo.
Nećemo, Rut. -Da, hoćemo.
Ubiće nas. Ako ostanemo ovde, ubiće nas na licu mesta.
Ne. -Molim te. -Uradiću to.
Ne mogu. Neću u zatvor!
Moraš im reći da sam sve uradio sam.
Reci im da smo ja i Fredi sve uradili.
Imala si pušku u rukama jer sam ti je ja gurnuo u njih.
Reci im da si bila uplašena i da sam ti je stavio u ruke.
Neće me biti na kratko, i vratiću se. Treba samo da me čekaš.
Obećavam da ću se vratiti. Samo me čekaj, važi? Samo me čekaj.
Izgubio sam mog dečaka. A to ostavlja tebe...
i Boba. Samo što Bob nema izbora.
Zbunjen sam, Rut. Primio sam vas, deco...
očuvao tebe i Boba kao da ste moji.
Kako to da radite ovakve stvari?
Radili smo samo ono što si nas naučio.
Je l' dečko ili devojčica?
Znaš li? -Ne.
I, šta želiš da radiš, Rut?
Čekaću ga.
Draga Rut...
Sanjao sam te sinoć.
Izgleda da te sanjam svake noći... i većinu dana.
Uvek mi je tvoje lice u mislima. Spajam ga s tvojim glasom
u glavi. Zamišljam kako ti raste kosa. Zamišljam kako tvoj stomak
postaje sve veći. Ljudi ovde pričaju o kajanju,
ali ja se ne kajem. Ne mislim loše
o tome šta sam uradio. Radili smo šta smo radili, i to je
ono što smo. Ižvrljaće ovu misao
pre nego što je pročitaš, ali znam da ti znaš
šta piše. Svakog dana se budim misleći
da ću danas da te vidim, a jednog od ovih dana,
tako će i biti. A do tada, nastaviću
da ti pišem. Pisaću ti svakog dana.
I jednog dana ćeš dobiti pismo od mene, pogledaćeš naviše
i videćeš mene kako ti ga dajem.
Tada možemo zaboraviti na reči, dotaći ću tvoje lice i poljubiti te.
Bobe Maldun, jesi li budan?
Da. -Dobio si devojčicu.
I uzeću našu devojčicu u naručje...
i otići ćemo negde... negde daleko.
Hej.
Piši mi uskoro, što pre možeš.
Volim te, Bob.
Mama. Mama.
Dobro jutro. -Mama.
Kako si spavala? -Dobro.
Jesi li gladna? -Ne.
Šta je bilo? Dođi.
Nastavimo da spavamo.
Mama! Vidi šta sam našla!
Šta si našla? -Mace!
Otkud one tu? -Ne znam.
Koliko vas ima?
Maleni stvor. Baš si malecna.
Gde ti je mama?
Zašto plačeš? A?
Možda hoće kod mene. -Šta?
Možda hoće kod mene. -Možda.
Ali ti imaš još dva zalogaja.
"Mali konjić je trčao i trčao, lisice su ga jurile, mogao je čuti njihov lavež."
"A onda su ga jurili vukovi, čuo je njihovo zavijanje, "
"ali je znao da ne mogu da ga stignu."
Meda. -Da, to je mali meda.
Tvoj tata voli medvede. Nekada se rvao s njima.
Oborio bi ih pravo na nos.
Silvi, obuj cipele.
Dobro.
Hej. -Dobro jutro, gđice Gatri.
Hteo sam da vas vidim pre odlaska na posao.
Nešto nije u redu? -Hteo sam da popričamo.
Koliko maca imaš? -Četiri.
Je li? Kako se ova zove? -Vilou.
Meni više liči na Džimija.
Odakle ti ove mace?
Dole. -Našli smo ih iza kuće.
Hvala. -Mama ih je valjda ostavila.
Trebalo bi da date nekom par da si olakšate. -Mogu da brinem o macama.
Kao što rekoh, ovaj... Spremaju se da vas pozovu
u stanicu, i, ovaj, biće u svim vestima kasnije.
Mislio sam da je bolje da čujete od prijatelja. -Šta to?
Bob je već pet puta pokušao bekstvo.
Da li ste znali to? -Ne.
Možda mu šesti put uspe.
Ljudi s kojima je pobegao su uhvaćeni u pokušaju da uskoče u voz
blizu Bartlesvila, ka severu.
Možda i Bob pokušava isto.
Možda je već pobegao.
Možda. -Šta vi mislite?
Ne znam. -Da li se uopšte neko raspitivao o njemu? -Ne.
A ona pisma? -Svi su ih pročitali pre slanja. Ništa u njima ne piše.
Donećete ih ipak?
Uradiću šta god želite, ali on se neće vratiti.
Neće se vratiti po mene, ako ste to mislili.
Rut!
Da li je rekla nešto? Da li je?
Ne, Džine. Ama baš ništa.
Iznenađen sam. Mislio sam da joj se ti više
sviđaš od mene. -Pusti mene da sredim ovo.
Dođavola, Pete. Tebe je upucao. Pustiću te da uhvatiš kučkinog sina.
Da. Izvini što kasnim.
Morala je da bude kažnjena. Potukla se sa Majlsom.
Zašto si se potukla sa dečacima?
Nazivali su me pogrdno. -Treba ti bolji razlog od toga.
Hajde. Dođi. Uh.
Dobro veče. -Zdravo. -Ćao, devojčice.
Ćao. -Danas baš lepo izgledaš.
Uskoro ti je rođendan, je l' da?
Jesi li možda već sastavila listu želja?
Bilo bi ti bolje da jesi. Neka ti mama pomogne.
Čuo sam vest. Hoćeš da pričaš o tome?
Svi misle da znam nešto.
Nemam jebeno pojma.
Kažu da su ga pratili do Montane.
Misliš da je u Montani?
Mogu da obavim neke pozive, da vidim šta bih mogao preduzeti
da završim sve ovo. -Ja bih mogla da završim sve,
treba samo da kažem istinu.
¶ Hej, mala plava ptičice, otpevaj mi pesmicu ¶
¶ O Santa Ani u Sen Antonu ¶
¶ Hej, plava ptičice, mogu li ukrasti poljubac ¶
¶ Kao što su oni pokušali da ukradu top od Gonzalesa ¶
¶ Plava ptico, otpevaj mi Vaterlo ¶ ¶ Hoćeš li doći pod senku ¶
¶ Ako je napravim za tebe? ¶
¶ Hej, mala plava ptičice, otpevaj mi pesmu ¶
¶ O dalekom Meksiku, negde u junu ¶
Izvinite, gđo?
Gospođo?
Samo vozi i drži se autoputa.
Gde smo sada? -Šta?
Gde smo? U kojoj smo državi?
Misuri. -O, Misuri?
Prepoznala sam te.
Hej, kako se ovo pojačava?
Sa strane ima malo...
Da, to je to.
¶ U samotnim noćima, mislim o ljudima koji mi nedostaju ¶
¶ I svakog dana, mislim o drugima koji možda tebi nedostaju ¶
Gde misliš da ideš?
U pravcu koji još nije pronađen. ¶... zvuk... ¶
Ne znam. ¶ Nikada ne mogu da zaboravim ¶
¶ tebe ¶ ¶ Dobra i loša vremena ¶
Pa...
Kako si to izveo? -Šta... izašao?
Da. -Je l' sada ovo moderna frizura?
Pa... samo sam počeo da hodam, znaš, kao što sam i rekao da hoću.
I samo si izašao?
Aha.
Kako si uspeo? -Pa, znaš, stražari...
dolaze svake noći do ćelija...
Viču, "gasi svetla" i lupaju po rešetkama svojim pendrecima.
A jedan čuvar... imao je običaj da se šali s nama.
Jedne noći rekoh, "E pa...
nećemo se još dugo viđati. Mislim da ću izaći odavde
za nekih deset dana." On reče, "Kako to misliš da izvedeš?"
Odgovorio sam, "Samo ću izaći na vrata."
On reče da će me sprečiti. A ja rekoh, "Ne, gdine. Imam pametnija posla."
A on reče, " To ne ide tako." Ja rekoh, "Ne ide samo zato što vi tako mislite."
"Vidite, imam važne stvari. Imam ženu i malu devojčicu kojoj treba tata."
Pitao me je šta znam o važnim stvarima... da čak i da izađem,
moraću da odgovaram Bogu i đavolu za sve što sam uradio.
Rekao sam mu... Pucajte. Rekao sam mu...
Rekao sam mu, "Gdine..."
Nekada sam ja bio đavo. Sada sam samo čovek.
Dani su prolazili... 10, 9, 8...
i poslednjeg dana...
Rešetke su se otvorile, a ja sam izašao.
U vestima kažu da si iskočio iz kamiona.
Da.
Pa...
Čoveče, imaš li nešto za jelo?
Još uvek sam pomalo gladan.
Naći ću nešto.
Jesi li video Rut u skorije vreme? -Ne. Nisam odavno.
Više ne živi kod mame.
Ima novu kuću. -Novu kuću?
Aha. Skerit se stara o njoj.
Sve joj je sredio. Trebao bih da ti kažem da je zvao da se raspituje o tebi.
Je li? Šta si mu rekao?
Da te nisam video, što je i bilo tačno.
Nisam mislio da ću te videti tako brzo.
Istina.
Mislim da je to... sve što to dugujem.
Otkud ovo?
Odasvuda. -Čiji je?
Moj.
Zvuči kao da se drvo rasklatilo.
Valjda si u pravu. Više eksera ne pomaže.
Ceo oluk se odvoji od kuće svaki put kad pada kiša
kao sada. Izađem da ga prikucam
natrag. Ne prođe mnogo, otkove se. -Može tako, ili da nabaviš više kofa.
Da, mogao bih. Bilo bi lakše trenutno. A onda
bih morao da izbacujem tu vodu napolje. Ne znam.
Vozdra! -Vozdra i vama.
Ovolika kiša me podseća na jedan mart. Imali smo 100 litara po kvadratu dnevno.
Čoveče. Moj srednji rezervoar se isušio, a ostala dva... -Čujte, možete li mi reći
u kom smo tačno gradu? -Ovo je Meridijan.
Dobro. Vidite, prošli smo Glenrouz, ali nismo
videli znak... nismo znali da ćemo ovoliko otići
daleko, ali ne dovoljno daleko. -Zavisi kuda ste krenuli.
Krenuli smo ovde.
Planirate lov na jelene?
Hteli smo. -I tako, toliko je padala kiša,
napunila je rezervoare, a moja žena je otišla
da ih proveri sledećeg dana, kad u jednom... som.
Prokletinja se napunila i prepunila, a on je ispao sa prelivom.
Je l' ovo pravo? -Molim?
Je l' ovo pravo? -Naravno.
Koliko su stari? -Taj revolver je star
125 godina.
Ma nije valjda.
Vidite li taj list papira do njega?
To je lista... Svakog jadnog kučkinog sina koji je stao nasuprot njemu.
Meni to zvuči kao teška izmišljotina.
Da, verovatno i jeste.
Mogu li da vam pomognem da nađete nešto određeno?
Ne. Samo razgledamo.
Ima li nešto novo?
Ne, ne danas.
Mislio sam da biste hteli ovo natrag. Samo je skupljalo prašinu.
Čitali ste ih? -Ne, gđo.
Zašto? Svi ostali jesu.
Nisu moja da ih čitam.
Mogu li da vas pitam nešto? -Naravno.
Ozbiljno ste mislili da se Bob neće vratiti po vas? -Da, ozbiljno.
Mislio sam da biste možda otišli iz grada
dok sve ovo ne bude gotovo. -Mislite dok uhvate Boba?
Gde da odemo? -Na bezbedno.
Da li biste vi pošli?
Neko bi pošao sa vama.
Mislim da ću ostati ovde. Znate, radim, i...
uskoro će Silvin rođendan. Bićemo dobro.
U redu. Puni 4.
Je l' tako? -Da.
Šta bi želela?
Želi konja. -Pravog?
Aha.
Gde biste ga čuvali?
Znate, znam čoveka koji bi vam ga prodao za razumnu cenu.
Stvarno? -Da.
Ne mogu da brinem o konju.
Nećete konja. Možda bih mogao, ovaj... možda
mogu nešto da joj donesem. -Zašto?
Pa, malo sam raščišćavao, i...
možda imam neke stvarčice koje leže badava okolo,
možda bi ih ona želela, znate?
Samo... -Stvarčice, a?
Stvarčice.
Draga Rut...
Ne znam kako da započnem ovo pismo.
Milion stvari mi je na pameti, i treba mi da ih iznesem.
Znam da znaš da sam izašao, i nadam se da znaš da dolazim
po tebe, kako sam uvek govorio. Kako sam uvek govorio da hoću,
dolazim po tebe.
Voleo bih da sam kraj tebe, da ti šapućem na uvo,
ali nije tako. Prešao sam šume i planine bez cipela.
Išao sam dugo i naporno, i sada sam blizu.
Tako sam ti blizu, mogu gotovo da pružim ruku i dodirnem tvoj obraz.
Izvoli, Done.
Čuvajte se, momci.
O... Vidi se samo, Bobe.
Klisnuo iz ćorke i došao pravo ovamo.
To ti možda nije pametan potez. -Jeste ako me ne prijaviš.
Gde je Majls. -Nema ga.
Nema? -Nema ni Gledis.
Sada sam samo ja. -Ko vodi sve?
Nema više šta da se vodi.
Zar ovo nije bilo Fredijevo? -Sumnjam.
Sećam se da sam se igrao s ovim. I svim tim malim indijancima...
imaš li te indijance negde?
Sve Fredijevo je odavno nestalo.
Šta želiš, Bobe?
Samo sam se pitao jesi li čuo nešto.
U vezi čega?
O lokalcu koji je pobegao iz zatvora.
Džin Dentler i njegov zamenik su bili ovde pre neki dan zbog toga.
Rekao sam im da znam bar šest kučkinih sinova
koji bi da te vide mrtvog, ali će biti zabavnije da se zavalim
i primam opklade ko će te prvi dograbiti.
Zajebao si svojevremeno puno ljudi.
Da, a onda su me uhvatili. -Nisu oni.
Mogu prestati da me traže.
Stari Bob Maldun će nestati.
A kuda će stari Bob nestati?
Razmišljam da se sredim, napravim malu kućicu,
otvorim radnju. Ne znam.
Ostarim. Kao ti.
Sam?
Čuo sam da si kupio Rut kuću.
Dozvolio sam da ostane u jednoj od mojih starih kuća.
Ima veliko dvorište gde devojčica može da se igra.
Hej, ona je i moja devojčica.
Da ti kažem... dovoljno je slatka
da poželiš da ostaviš sve. Jedno si dobro uradio.
To ti priznajem. Radim sve što mogu
da pazim na njih. -Da.
Valjda ću ja da nastavim dalje.
Tako misliš? -Da, gdine.
Da ti kažem nešto.
Radi šta god hoćeš.
Uzmi sce svoje pare i idi što dalje možeš odavde.
Ali poslušaj šta ti kažem...
Ostavi njih dve na miru.
Ne mogu. -Možeš.
A zašto bih? -Razmisli, Bobe.
Kakva god nevolja da te čeka...
Njima sasvim sigurno nije potrebna.
A kakva to nevolja?
Izašao si. Šta još hoćeš?
Moju porodicu.
I ja. Ali nemam je.
Ovako ćemo. Neću te više povrediti
nego što to sada radim. Nikada te više rukom neću taći
ili pipnuti prstom ili uštinuti za obraz.
Neću pozvati šerifa, i neću im reći
gde si bio. Ali ako čujem da je
stari Bob Maldun razgovarao sa Rut Gatri...
Pitao si me kakva nevolja... Postaraću se da je stvorim.
Fredi je tog dana prvi pucao.
Niko ne bi bio povređen da nije to uradio.
Idi, Bobe.
Moram da otključam vrata. Idi odavde pre nego što te
neko vidi. Nađi sebi bezbedno sklonište.
Gde su ključevi?
U kamionetu. -Ključevi?
Ja sam joj nevolja? Ja sam joj nevolja?
Misli da može da joj kupi kuću?
Ne, bato. Neće moći. Rut će otići iz te kuće kao da je u plamenu.
Olovka... treba mi olovka.
Daj mi olovku.
Nema jebenog smisla.
Izvini.
Draga Rut, vreme je da idemo.
Ti, ja i Silvi.
Dođi.
Razmišljala sam...
Možda bismo mogle na put...
Posle tvog rođendana. Šta misliš o tome..
da odemo u neko novo mesto?
Samo uđemo u kola i vozimo se i vozimo.
Bilo bi stvarno zabavno.
Hej!
Hej, čekaj.
Daj da vidim to. Daj ovamo.
Evo. -Hajde. Idemo.
Šta kažeš da zatvorim... povedem te negde
na vožnju... Da pobegnemo malo?
A?
Hej, Sviti.
Kako si? -Nije loše.
Prekršio sam neki zakon?
Ne. Samo te dugo nisam video. -Pazim šta radim.
Želiš neko piće? -Ne. Hvala.
Tražimo jednog tvog starog prijatelja.
Sigurno si čuo novost. -Da. da.
Neki panduri su došli iz Monroa da se raspituju.
U redu. Jesi li ga video?
Nisam. -U redu.
Mogu li da pogledam okolo?
Bili, pazi na bar. Nadam se da ćemo brzo.
Ne volim da ljutim mušterije.
Nisam se čuo s njim od prošle zime. Poslao mi je pismo.
Odgovorio si mu? -Ne.
Ne beše li ti član njegove bande... Bob Maldun,
Rut Gatri, Fredi? -Ne. Izvukao sam se.
Stvorio sam sebi posao.
Dođavola. Ostavio sam ključeve dole.
Stani.
Morao bih da se vratim uskoro za kasu.
Koristio sam za označavanje stranice. Valjda je sada pomereno.
Rut ti je dala? -Poslala je poštom.
Zamolila me je, ovaj... da ga pošaljem Bobu.
Nisi poslao. -Kao što rekoh, slab sam
sa dopisivanjem. -Kada je to bilo?
Koliko je stara devojčica? -Tri, puni četiri.
Otprilike toliko. -U redu.
Mogu li da ga zadržim? -Slobodno.
Pozvaćeš nas ako čuješ nešto.
Naravno.
Vidi ovo.
Ovo je prva stvar koji su nosila, na dan kad si rođena.
Bila si tako malena. Pogledaj kolicno je.
Donela sam te kući, a ti si satima spavala.
Bila si tako dobra mala devojčica.
Poneću ovo sa nama samo zato...
Možda nam jednom zatreba. "I mali konjić je obuo svoje cipelice"
"i jurio sve dok nije izašao iz tamne šume."
"Došao je do reke gde je bilo riba."
"Riba sada nije bilo, i ne beše nikog da ga spreči"
"da pređe reku. Prešao je i uspeo se
na brdo, i za kratko vreme, mogao je da vidi svoj dom."
Šta nije u redu, slatkišu? Zašto si tako tiha?
Sve će biti u redu. Samo čekaj i videćeš, važi?
Ima li vesti od Boba?
Zašto ne uđeš? -Ne.
Znam da je Bob dolazio. Hoćeš li se postarati da dobije ovo? -Šta je to?
Pročitaj ako želiš. Ionako ćeš pročitati.
Ako ga vidiš... Možeš li mu reći...
Samo... samo mu daj to.
Dragi Bobe... Nadam se da nikad nećeš dobiti ovo.
Želim da uđeš na vrata,
odvedeš nas kao što si uvek govorio.
Ali ne možeš.
Ne možeš da dođeš... ne sada.
A ja ne mogu sa tobom. Ako dođeš, uhvatiće te.
Ako pođem s tobom, naći će nas. Ne mogu tako da završim.
Ne mogu dozvoliti da se tako završi, ni za nas...
niti za Silvi. Ne mogu dozvoliti da se to desi.
Zato odlazimo. Ako nas budeš ovde tražio, neće nas biti.
Idemo negde gde niko ne zna ko smo,
ili gde možemo čekati pravo vreme i da nas svet zaboravi.
Ne znam kako da objasnim ovo bolje,
ali znam da znaš o čemu govorim.
Toliko dugo smo čekali. Moramo čekati još malo duže.
Pronađi nas. Znam da hoćeš.
Nadam se da hoćeš. Naći ćemo jedno drugo.
Mnogo te volim. Stvarno.
Vreme je za buđenje, bebice.
Slatkišu...
Dobro jutro. Srećan rođendan.
Video si ga?
Svratili smo do kuće njegove devojke.
Hartigan reče da ti prenesem nešto ako te vidim.
Šta to?
Sranje, zaboravio sam.
Da ti kažem nešto. Uzmi to i radi šta hoćeš.
A ako ga ne nađeš...
To ti ne daje razlog da se vratiš ovde.
Jasno? Nemoj misliti da perem ruke od svega. A ako opet kročiš u ovaj grad...
Ako samo pomisliš da uvučeš njih dve u ovo... ubiću te.
I to je sve. Batice.
Voren Miler. Ko izmišlja imena?
Nisu izmišljena. To su pravi ljudi.
Misli, mrtvi su, ali... Pravi su.
Stvarno? -Aha.
Tako mi je rečeno. -I Rut i Silvi?
Aha.
Niko se neće raspitivati za nas?
Ne više.
Odlično.
Poželela si nešto? Šta si poželela?
Neću da ti kažem. -U redu.
Čuvaćeš svoju malu tajnu, a?
Kako izgledam? -Izgledaš kao ti.
Onda je u redu. Kako mi se čini, nisam gubio vreme.
Sećaš se starog Džoa Krenstona?
Da. -Sećaš se kad smo ja i on bili u Sent Luisu? -Aha.
Proveo je tri sata ulepšavajući se pre nego što smo ušli
u kola i otišli tamo. Pitao sam ga, "Džoe, šta to radiš"
Rekao je, "U slučaju da mi se nešto desi,
želim biti siguran da će me mama prepoznati."
Onda je obukao kaput koji ima od 12. godine,
pokušao da ga zakopča, izgledajući kao veliki matori dečak, a onda uskočio
na zadnje sedište. Nosio je to čudo sve do Sent Luisa i natrag do Teksasa.
Izgledao je kao prokleta odrpana En.
A kad smo se vratili, rekao sam, "Džoe, znaš da bi te mama"
"prepoznala da ti se nešto desilo."
On je rekao, "Da, zato što sam nosio moj kaput."
Mislim, nije shvatio. Znaš, ljudi...
ne znaju stvari onoliko koliko misle da znaju.
Silvi... poznavaće me.
Znaće me i da me ne pogleda.
A Rut... Bože, osetiće da dolazim ulicom.
Mislim, oduvek smo bili... Znaš, dve polovine istog.
Svađali smo se kao dva deteta oko lopte. Onda bi zaždila iz kuće
kao da je u plamenu, a ja bih samo želeo da je držim u naručju.
Samo bih želeo da je držim.
Ali ona bi vikala i lepršala okolo kao kolibri. Rekao bih joj...
"Rut, možeš da vičeš na mene dok ne zanemiš..."
"Ali to ti neće mnogo vredeti..."
"Jer čim završiš sa vikanjem..."
"Sedećemo opet zajedno u sobi."
A ona bi rekla, "Tako je. Uvek ćemo biti samo nas dvoje."
Vidi koliko je lepo. Sviđa ti se?
Srećan rođendan.
Ovaj, tu je, uh, valjda poslednje iznenađenje.
Umeš da otvoriš?
Dobro. Otvorimo je. Da.
U redu. ovo je bilo moje kad sam bio
star kao ti. Da vidimo kako ti stoji.
Pozdravićeš Rut u moje ime? -Reći ću joj.
Nadam se valjda da te više neću videti.
¶... Moja ljubavi do dana današnjeg ¶
¶ Moj dragoceni oproštaju... ostani ¶
¶ Uzvikivao sam noću ¶
¶ I uzvikivao sam danju ¶
¶ Iz te velike crne rupe ¶
¶ Vratiše mi se sve reči koje bih rekao ¶
¶ Zauvek moja je nestala ¶
Kako pas laje? -Af, af.
Av, av. Pokušaj ti.
Av, av, pa da se vratimo na mačku.
Pokušaj. ¶ Neko će preći celu zemlju tražeći svoju ljubav ¶
Još jednom.
¶ Drugi će zuriti u more i pretraživati nebo gore ¶
¶ Ali ne ubrajaj me u njih jer takav sam bio pre ¶
¶ Sada ne lutam ne lutam više ¶
¶ Lutati više neću, Gospode ¶
¶ Lutati više neću, ti si sve blago ¶
¶ Koje sam tražio. Lutati više neću ¶
¶ Lutati neću više ¶
Zašto ne vežbaš malo? Možda za nedelju dana
svratim opet, i možda ćeš ti meni otpevati pesmu.
Može? -Ne.
Ne? -Idem sutra na put.
Put? Stvarno? -Aha.
Divna je.
Dobro si? -Jesam.
Zašto si ovde?
Nisam hteo da zloupotrebim dobrodošlicu.
Ne. Samo želim da znam.
Samo volim što sam ovde. Planiraš da odeš?
Tako je. -U redu.
Imaš neko mesto u planu? -Ne, ne znam još... samo
daleko odavde. -Ako ti treba neka pomoć...
Ne treba mi ništa.
Hvala što si me pozvala i laku noć. -Laku noć.
Rut.
Želim da ti kažem nešto. Ovo mi dugo leži na srcu.
Dok sam bio u bolnici,
nisam... nisam pravio nikakve planove.
Znaš, nemam ništa lično protiv Boba.
I ono što se desilo... Mislim, posao je rizičan.
To je... deo mog posla. Osim toga, ne smeta mi
ko je on i šta je radio.
Drago mi je što sam živ.
Drago mi je što te znam. I da nisi bila ono što si bila
i da nisi nikada bila s njim i nekako se ipak
nađemo ovde zajedno, sada,
ne bih drugačije osećao.
Razumeš li me?
Sećaš li se tog dana?
Sećam se da sam bio upucan. Sećam se da sam osećao kako
sam bio udaren u rame, gledao veliko nebo nad Teksasom.
Sećam se toga, ali... -Jesi li me video?
Ne, nisam. -Jesi li čuo šta sam posle rekla?
Pročitao sam tvoju izjavu.
Nije bila baš istinita, znaš. Nisam bila samo devojčica
koja je upala u sranje. Znala sam šta radim.
Pa... mislim da...
mnoge izrečene stvari možda nisu bile istinite.
Ali si uradila šta si uradila. A i on je.
I šta god da si uradila, kad te vidim sa ćerkicom... Vidim samo dobro.
Možda te samo varam.
Da li me varaš?
Čekaj. Čekaj, jebote!
Jebote.
Upucao si me. Zašto?
Nikad te nisam video. -Ne.
O čemu se radi... o parama?
O tebi... radi se o tebi. Tebi i devojčici.
Svemu što pokušavaš.
Ubićeš me?
Ne želim da misliš da ti nešto dugujem.
Ne duguješ.
Jedina osoba kojoj nešto dugujem je Bob.
Nije tako.
Čuvam u sebi sve vreme...
Sedim noću budna smišljajući šta sve želim da mu kažem.
Osim što sada imam toliko toga, da ne znam
odakle da počnem. Bile smo samo Silvi i ja.
Nisam znala kako da pišem o njoj. Kako pisati o nečemu takvom?
Sećam se dana kad je rođena. Bila sam tako uplašena, i pokušala
sam da sprečim njen izlazak, ali ipak se rodila.
A kada sam je uzela u naručje...
Zijale smo jedna u drugu i pomislila sam
da ću umreti od tolike ljubavi. Pokušala sam da mu pišem
o tome da bi znao kako je, ali...
nisam mogla da nađem odgovarajuće reči.
I zato sam prosto prestala... prestala sam da mu pišem.
Mislila sam da ću mu reći sve odjednom kad ga vidim.
Ušao bi kroz vrata, i znala bih tačno šta da mu kažem
i stvari bi bile kakve su nekada bile.
Zato sam čuvala svaku sitnicu.
Nisam spavala ljudski četiri godine...
Umorna sam. Samo sam jebeno umorna.
Onda odmori.
Čekaćeš sa mnom dok odmaram?
Jesi li dobro? Hej, šta... šta to radiš?
Vozi, čoveče. Vozi.
Molim te, samo uzmi ključeve. -Daj gas! Nagazi!
Dobro.
I drži se autoputa. Kad dođeš do šestice,
skreni desno. -Sa... samo pokušavam da vidim
porodicu, u redu? Samo pokušavam da odem kući.
Ne želim da se svađamo. Uradiću sve što želiš.
Samo želim da odem kući.
A ja samo želim da voziš.
Koga imaš u porodici?
Šta? -Koga imaš?
Imaš li ženu i decu? -Ne.
Ne, idem da vidim roditelje. -Roditelje?
Mamu i tatu? -Da.
Kako se zoveš?
Vil. -Zoveš se Vil?
Da. -Vile, imaš li nešto za piće? -Ne.
Nemaš? -Ne.
Sranje. Mogla bi i obična voda.
Da li bi trebao u bolnicu ili tako nešto? -Ne.
Samo ostani na autoputu. Skreni na autoput 6.
Razumem.
Mislim da vidiš da sam ranjen.
Ti ljudi su me tražili.
Hteli su da me ubiju. Neko ih je poslao,
došli su od nekuda, i sredili su me.
Dobro su me udesili. Ali nisu dovoljno dobro.
Vidi...
Reci ocu koga si danas vozio.
Dobro. Koga?
Šta? -Ko si ti?
Hej!
Baci je!
U redu je.
Sećaš li se...
Sećaš se tvog prvog posla za mene?
A? -Ha. Ti i Fredi.
Onaj prvi. -Ne, nikada nisam uradio ništa za vas, gdine.
Mislili ste da ste mnogo opaki.
Bili ste klinci.
Hoću da idem kući. -Razgovarao sam pre 10 minuta sa Morganom...
rekao sam mu kako se desilo.
Ne, ne, ne. Pozovi ga opet, neka dođe ovamo. Ne znam ko je kome šta uradio.
Jeste li našli ličnu kartu?
Ne. Mislim, jesam, ali bio je samo neki kučkin sin iz okoline Barlesona.
Ko bi rekao? Skerit zajeban kao naivčina, a?
Odvešću Rut kući.
Ne, Tedi će to. -Ne, ja ću.
Čekaj ovde.
U redu je, u redu je.
Pozvaću hitnu pomoć.
Čekala sam te.
Prestani. Golica me. -Mislio sam da to treba
da radimo... da im pevamo. -Samo pričaj.
Pa... Ispričaću ti nešto.
Pričaću ti o budućnosti.
U budućnosti, ja sam starac.
Stojim na vratima. U kući smo.
Kuća je naša, negde daleko odavde, gde je sve zeleno i sunce ima gotovo uvek.
I tu gde stojimo, kako ja to vidim, mašemo nekom.
A taj neko si možda ti,
došla da nas vidiš posle mnogo vremena.
Ako si stvarno ti... Vrlo smo srećni što te vidimo.
Hej, slatkišu.
Pričaj mi još o toj kući.
Ne pričam tebi.
Velika je... Možda je farma.
Stara. Starija od nas.
A opet, nekako, osećam da sam je možda ja sagradio.
Ne može se reći.
Jednostavno se ne može reći.
NIKO NIJE SVETAC
Prevod i obrada: M. M. 29.09.2013'www.titlovi.com
¶ Napustio si dom sa 23 ¶
¶ Kofer pun džina ¶
¶ Mislio si da imaš savršen plan ¶
¶ Uvijaš se oko brda ¶
¶ Uvijaš i uvijaš opet ¶
¶ Svetla više ne sjaje jer tebe više nema ¶
¶ Napunio si taj kofer prljavim novčanicama od 100$ ¶
¶ Odlaziš na još jedan odmor ¶
¶ Okružen si najboljim gradskim klovnovima ¶
¶ Sada svetla više ne sjaje dok tebe nema ¶
¶ Mora da te je sećanje usmerilo ka moru ¶
¶ Nikad nisi voleo velike slike ¶
¶ Đavo izgleda misli ¶
¶ da ti komplikacije dobro pristaju ¶
¶ Jer svetla više ne sjaje dok tebe nema ¶
¶ Buljiš u tu sliku u maminoj trpezariji ¶
¶ Slikanu baš pre tvog rođendana ¶
¶ Stalno me pita da li znam kad se vraćaš kući ¶
¶ Jer svetla više ne sjaje dok tebe nema ¶