Сетите се...
Артур је мали дечак који је хтео да спаси дом свога деде и баке.
Тражио је двомилиметарске Минимоје, који су живели на дну врта,
да му помогну да пронађе мистериозно благо које је чувао зли Малтазард
и његов син Даркос.
Хеј, јуначе, идемо! -Принцеза Селениа и њен брат Бетамече
придружили су се нашој опасној авантури.
Након много храбрих подвига спречили су Малтазардове планове.
Оче, држи ме! -На крају су повратили благо.
Браво, дечаче. -10 месеци касније Артур је примио С.О.С. позив.
Вратио се Минимојима што је брже могао.
Са пријатељем Максом и његовом летећом бубамаром
Артур је кренуо у спасавање.
Након што је ослободио Бетамечеа од војске једнорога...
напокон је стигао до села Минимоја.
Али, открио је да је позив у помоћ замка, коју је поставио Малтазард.
Он је одлучио да преузме Артурово место на путу назад...
У људски свет.
Сада, већи и јачи, како га Артур, Бетамече и Селениа могу зауставити?
Напокон ћете сазнати.
"ОСЛОБОДИОЦИ" ДАНАС
Данас је баш ужурбано.
Чудно, пролеће је прошло. Хеј, шта се догађа?!
Шта?! То је ужасно!
Лепотице, завршићемо ово касније! Морам да упозорим краља!
Идемо, такси!
Јеси управо куцао? -Да, главом! -Зашто не користиш руке, као сви остали?!
Нема времена за објашњавање, морам да видим краља!
Артуре, ово не може бити добар знак. Помогни јој некако. -Покушаћу.
Још покушава? -Да.
Здраво. -Здраво.
Не бисмо ли требали да смислимо план пре него што кренемо у нову пустоловину?
Морамо да ухватимо Злог М-а пре него што неком нашкоди. То је план!
Зли М је сада сигурно 2 метра! Ми смо високи 2 милиметра.
2 метра, 2 милиметра, која је разлика?
Храброст ратника се не мери у метрима.
Да, мери се бројем људи на његовој сахрани.
Селениа, немаш појма колико је то 2 метра. Твој мач је бескористан.
Користиће га за чачкање зуба! -Можда и хоће. Можда не успем,
али принцеза сам плаве крви и бранићу своје краљевство до последњег даха!
Закон! Одличан говор, секо! Али, мач је још увек у камену.
Бета, реци ми... -Да? -Дуго те нисам претукла, зар не?
Ниси!
Прекините!
Најбољи план није да се тучете! -Који је онда, г. Паметњаковићу!
Морамо стати на тренутак и размислити. Опуштено!
М је врло висок, а ми врло мали, али је странац у свету који ја познајем.
И неће му дуго требати да прикупи војску и нападне нас.
Сада може да путује брже и даље. -То нам оставља једну опцију!
И ми морамо да порастемо! -Браво, Артуре, савршено решење!
Можда ћеш нам рећи свој план како да нас повећаш!
Можда да поједемо тону селенијске супе да на брзину порастемо
један милиметар! -Не, али мора да постоји решење.
У праву је! Написано је у великој књизи. Страна 712.
Где нема решења, нема ни проблема. -Погоди шта, мали брате?
Постоји проблем, а решења нема ни у једној књизи.
У књизи! Наравно! У праву си!
Решење није у књизи већ између две књиге! -Шта?
Слушајте! У Арчибалдовој радној соби сам видео бочицу између две књиге.
Садржавала је еликсир којим прелазиш из Минимојске величине у људску!
Значи, нисмо ти довољно људски! -Не, нисам то... Селениа, молим те!
Сад није време за препирке! Авантура нас чека!
Велике ми шуме! Морам се навикнути на то.
Он је најбољи, највећи, ни не покушавај да га мрзиш!
Симоне, значка!
Значка би ти требала бити 4 прста изнад џепа, нигде другде.
Опростите, шефе. Хвала на савету.
Мартине, то је брзо. -"Ви позовете, ми смо ту". Наш мото. -Да.
Ко је то? -Мој нови партнер. Тек изашао са академије.
Покушавам да га научим основе посла. Шта сме, шта не сме. Знаш већ.
Како да ради, а како не! -Месец дана, а већ пузи. Обећавајуће.
Симоне!
Шефе, изгубио сам значку! -Пронађи је!
Мој зет је инсистирао да вас позовемо. Не бих вас ја гњавио за ситнице.
Здраво, Мартине. -Гђо. Рози, драго ми је. -Сигурно умирете од жеђи.
Направићу вам свежу лимунаду. -То би било дивно, хвала.
Шта се тачно догодило? -Ништа посебно, мало превише сунца.
При високој температури, врућина узрокује халуцинације.
Попричаћу са њим.
Онда, господине. Шта... смо тачно видели данас?
Не! -Видео сам ђавола! -Ђавола?
Како је тај ђаво изгледао?
Био је висок 3 метра, са шеширом и имао је крила на леђима.
Занимљиво. Боја коже? Бела, црна? -Зелена!
Са плавим нијансама. -Нека препознатљива обележја?
Велики нос без ноздрва.
И рупе по целом телу. Једна сићушна рука, као сасушена,
У поређењу са другом која је била огромна са некаквим кљештима.
Подигао ме је са њима и бацио ме доле! Толико сам се уплашио да сам звао маму!
Арманд!
Здраво, Мартине. -Госпођо. -Још нешто!
Мислим да воли колачиће од слеза.
Мислим да имам све што ми треба. -У реду.
Написаћу извештај, а ми ћемо се чути.
Симоне!
Арчибалде, не желим да те узнемиравам,
али ситуација је можда гора него што мислиш. -Не брини.
Знам га откад је био оволики. Знам како да причам са њим.
Разговор је добар, али у овој ситуацији размисли о изолацији.
Дефинитивно! Али пре него што га изолујемо, морамо да га ухватимо.
Онда ћемо разбити чаролију и вратити га на његову величину од 3 мм.
Све ће се ускоро вратити у нормалу. Хвала што си свратио.
Шефе...
Још увек не могу да пронађем значку.
Идемо редом. Прво отиђимо из ове лударе!
То је тако типично од људи! Само бацају, без икаквог упозорења!
Шта је ово? Полицијска значка. Родитељи су ми сигурно звали полицију.
Кад ја нестанем, моји позову људе на славље!
Сигурна си да је ово најбољи начин уласка у мој свет?
Пази! -Бљак, изгледа као бубе. -Само блато. -Не баш!
Одакле су? -Три дана кише, и добијеш блато за сваку бубу у кругу од 15 км.
Погледај, јешће било шта! -Или било кога.
Мислим да је Селениа у праву што се тиче нас као тима. Сметаћемо сами себи!
Пустићу вас да идете први. Добра идеја, ха?
Имам бољу.
Ускочите. Склизнућемо преко њих.
Сви се укрцајте на Буба-експрес!
Како се управља овим? -Не управљаш. Нагињеш се на једну или другу страну.
На коју страну?! -Десно!
Лево!
Шта је са кочењем? -Чекаш да се тобоган изравна.
Огромни су ове године!
Питам се избацује ли она нова фабрика неке чудне ствари!
Шефе, по врућини пут изгледа као да смо у варпу.
Као у пустињи, фатаморгана.
Ускоро ћеш да видиш палме.
У праву сте, видим палму! Насред пута! -То је оптичка варка.
То је заправо водени торањ удаљен неких километар и по.
Јако добра илузија. Изгледа као да се креће.
Причекај пар тренутака. Твоја палма ће у потпуности нестати!
Шефе, то није палма! -Ђаво!
Познајете га?!
Зли М је нестао. -Како то мислиш, нестао?
Претражили смо сваки педаљ шуме. Нема му трага.
Није могао само да одлети. Крила му не функционишу годинама.
Вратиће се. Сакријмо се и чекајмо га. -Сакријмо?
Свих 2 и по метра? Не мислиш ваљда да нико неће да примети...
Која цев је права? -Ова је до моје собе, која је поред Арчибалдове.
Савршено.
Морамо се попети скроз до горе. -Не брини, узећемо мехурић.
Хтели бисмо да отпутујемо.
Зар те нико није научио да кажеш "здраво" кад пробудиш некога?!
Здраво, хтели бисмо да отпутујемо. -Знам да желите.
Због чега би ме другог будили?! Због мојег дивног расположења?
Надам се да ви барем знате куда идете.
Да, она цев тамо, са црвеним одводом. -Савршено!
Седите, избегавајте оштре објекте и гласне звукове.
Јасно? -У реду. -Време путовања је 5 минута.
Хвала што користите нашу компанију и надамо се да ћемо се опет видети.
За милион година. -Не баш одлична стратегија продаје.
Слушај! Нисам због посла одабрао ову забачену станицу,
већ да ме оставе на миру, а не да ме буде сваких 5 минута...
Неко је отпутовао пре нас? -Да, пре пар дана.
Јадничак је плакао ко' тужна врба. -Како је изгледао?
Велики момак, снажне руке, лепе очи, али тупав...
Даркос! -То је тај!
Не, молим те! -Отварај! -Срећан пут! -Отварај! -Хоћемо да изађемо!
Ето, причаш о несрећи и она ти закуца на врата. -Бета, не буди празноверан.
Мислиш да ћемо остати овако дуго времена?
Да, док некоме у овој рупчаги не падне на памет да пусти воду.
Доугласе, погледај ко не ради данас. Требају ми 4 добровољца!
Шта се догодило? -Видели смо... фатаморгану.
И палму. -Па шта? -Па није била фатаморгана.
И није била палма. -Шта је онда било?
Био је то ђаво. -Шта?
Поврх тога, изгубио сам значку.
Добро јутро, гђо. Спринглер. -Добро јутро, гђо. Херман.
Како сте данас? -Јако добро.
Како вам могу помоћи? -Треба ми нови столњак. -Уђите!
Показаћу вам шта имамо.
Тражите платнени или свилени? Имам баш оно што вам треба!
Погледајте, ово је управо стигло из Француске! -Стварно?
Да, зар није предивно?
Добар дан, гђо. Спринглер.
ДР СТИЦХ ХИРУРГ
Ако је клијент, даћу му попуст од 50%.
Опростите, очекивао сам неког другог.
Како вам могу помоћи? -Видео сам ваш оглас.
Лепо.
Хвала.
Како вам могу помоћи? -Желим назад своје старо лице.
Како сте пре изгледали?
Био сам млад, леп, поносан и вољан ратник.
Одлучан да освојим и земље и срца.
Погледај ме сада! Само сам сенка онога ко сам био.
Морам да признам да нисте баш...
Угодни оку!
Како се то догодило? -Тровање.
Видео сам грозне случајеве, али ништа се не може поредити са овим.
Мислим, кад је у питању распадање. -Ко вас је отровао? -Жена!
Жене понекад могу бити ужасно немилосрдне.
Да, корњашице посебно.
Гледајте, најбоље би вам било да одете кући.
Узмите пар часописа, исеците све што вам се свиди, нос, уста, уши...
Вратите се са тиме, а ја ћу видети шта могу да учиним, ок?
Знам тачно шта желим.
Отказаћу све заказано и одмах ћу вас примити! Покажите шта желите
и учинићу то! -Не желим да ме више зову Зли М!
Желим да ме зову М, Мађионичар!
Добро.
Зар се код тебе нико не пере? -Наравно, обично је први мој отац.
Брзинско бријање.
Након тога, кад смо код куће, моја мајка спреми купку.
Кад смо код баке, воли да залива цвеће!
Зашто је ово увек тако тешко окренути?
Ако нас моја мама не пусти, бака хоће.
Јер у ово доба је обично у кухињи, гули и пере поврће за ручак.
Здраво, гђо. Спринклер, опростите што вам сметам.
Занимало ме јесте ли можда видели мог Артура. Негде у пољима.
Ако нас бака не извуче, деда сигурно хоће.
Хоћеш да кажеши да смо се требали покренути давних дана? -Теоретски...
Да! -Знао сам, судбина! Наљутили смо богињу шуме, сад се свети.
Престани да се жалиш, Бетамече, могло би бити горе.
Постоји горе од бити заробљен у мехурићу у трулој цеви пуној воде?
Шта?
Уз мало среће, струја ће га држати подаље.
Здраво!
Овог пута ми нећете побећи!
Селениа, шта да радимо? -Апсолутно ништа.
Погледајте, врти свој мехурић у води. Временом ће отићи.
Да, да! -Хајде да га подржимо!
Настави, Даркос! -Хајде, Даркос! Само тако!
Трчи брже! Трчи! -Добар дечко, Даркосе.
Више се потруди следећи пут.
Сме ли он то да ради? Селениа, шта да радимо?
Молимо се да некоме у овој проклетој кући треба вода!
Ако молитва не успе, шта ћемо онда?
Онда чекамо звона да означе почетак последње битке!
Ћао!
Дођавола!
Да?
Господине?
Могу ли вам помоћи? -Да, можете.
Жао ми је што вам сметам тако рано ујутро. -Нема проблема.
Јесте ли се изгубили? -Да, рецимо. У ствари, ово је било моје имање.
Тако давно да га једва препознајем. -Живели сте овде као дечак,
па сте се вратили за добра стара времена? -Управо тако!
Ови пространи пашњаци су били игралиште моје младости.
Сад се не чине пространима, кад сте толико порасли? -Тако је.
Пуно су мањи.
Уђите, молим вас. Вруће је напољу, боље ће вам бити у хладу.
Да, дража су ми сеновита места.
Уђите, молим вас.
Молим вас, седите.
Донећу вам чашу хладне лимунаде. -Не морате да се мучите.
Чаша воде ће бити довољна. -Лимунада је породична традиција.
Наш унук је обожава. -Ваш унук? Обожавам децу.
Где је?
У својој соби је.
Дај ми руку.
Ово ти је соба? -Не, ово је само купатило. Ту се перем свако јутро.
Радије бих остао прљав. -Ионако увек останеш, Бета.
Свако јутро је борба довући те под кап. -Није истина!
Не бојим се капи воде!
Артуре! Хоћемо ли дуго ходати? -Не.
Мој Боже, ова кола! Погледај ова! -Не. -Овај је одличан! -Не!
Овај ми се свиђа! -Не! -Шта је са овим? -Не, имам десетак таквих,
али овај ми је омиљени. -По чему је тако посебан?
Иде брзо!
Знаш куда идеш? -Да.
Сада смо напустили купатило. Са леве стране је мој сто, са десне кревет,
а право главна станица.
Последња станица, сви напоље.
Имаш ли још таквих изненађења?
У ствари, има још једно. -Боље ми одмах реци. Мрзим изненађења!
Добро. Имам пријатеља. Зове се Алфред. Он је пас.
Шта је пас? -То је као гуштер, али пуно, пуно већи.
Не брини, не би повредио ни муву.
Бежи, Алфреде! Бриши!
Артуре, нећеш ваљда да убијеш јадну животињу? -Не, лудице.
Само му дајем нешто да лови!
Господине, још само тренутак. Лед неће да изађе из посуде.
Смешно! -Јесте.
Зашто си позвао тог странца у кућу? -Не знам. Вероватно због гласа.
Чини ми се да га препознајем, али његово лице... -Тешко се заборавља.
Сигурно губим памћење с годинама. Не могу да сместим лице уз тај глас.
Зашто се пипа не отвара? -Јер је окрећеш на погрешну страну.
Десно-лепо, лево-сипа.
Стави руке око врча. -То је пуно боље!
Рози, имамо госта у дневној соби. Однеси лимунаду, ја идем по чаше.
Душо, гост нам изгледа мало чудно. Пробај да не зуриш.
Можеш да рачунаш на мене, тата. Знаш да радим као волонтерка у болници.
То је добро.
Лепу, освежавајућу лимунаду?
Рози?! -Какав је то грозан врисак?
Ништа, моја мајка. -Рози?!
Душо, душо, ја сам! Овде сам! Реци нешто!
Донећу хладну крпу.
Је ли озбиљно, докторе?! -Мислим да ће преживети.
Добро! Драга, драга, пробуди се, волимо те!
Врати нам се, врати се!
Ако би се принцеза укрцала.
Шта год.
Макните се од шина, воз ће сада да крене.
Волим воз! -Зар није диван начин путовања? -Старомодан је,
али барем се можемо дивити погледу.
Ку-ку.
Артуре!
Ку-ку, опет!
То боли! -Идемо одавде!
Пусти да ја решим ово. -Да, договоримо се!
Артуре!
Артуре?
Помогни ми! -Пази!
Хаста ла виста, бабy!
Даркосе, помиримо се. -Може!
Не, Артуре!
Пази!
Артуре, пази!
Бета, учини нешто! Артуре!
Браво! Артуре, идемо!
Не мрдај, остани овде.
Селениа! -Артуре!
Немамо времена за ово. -Да, овај... не!
Пусти да ја решим ово!
Артуре!
Пажљиво!
Блистај, блистај, рибо мала, мени у тањир ти си стала.
Селениа! -Артуре! -... ја ћу те појести целу! -Не!
Друштво, немамо времена за ово.
Раздвојимо се!
Даркосе, требао би да се окренеш. -Да, да, знам тај трик!
Даркосе, тунел је! -Стварно? -Веруј ми.
Још један комадић. Морате да пазите, стакло је свуда.
Направила сам вам кафу.
Лимунада би била више освежавајућа, али... то је све што имамо.
Ставићу је овде, на камин. -Врло сте драги!
Могу ли у тоалет? -Да, наравно. После степеница је, десно.
Хвала.
Јесте ли добро? -Добро сам! -Ништа није сломљено?
Нема се ништа више сломити! -Чекајте, не мрдајте.
Имате комадић стакла у кожи.
Ово вам сигурно смета. Скинућу вам то.
Доста!
Ђаво!
Малтазард. -Вама на услузи!
Знам да сам негде већ чуо тај глас!
Јесам ли мајстор маске, или шта?
Мене си заварао. У поређењу са другима које сам видео...
Аматерски! Зграбите га!
Сад, где смо оно стали?
Уништавао си све на свом путу, као и обично! -Тако је.
Ово мало "брисање прашине" је створило поприличан хаос. Опрости ми, Дејзи.
Како знаш моје име?
У другом животу имао сам привилегију да те гледам како куваш.
Морам да признам, био сам импресиониран. Не могу да судим о јелима
јер ми је језик скроз неосетљив.
Али одлучност и посвећеност коју си показала код неких јела
била ми је извор чуђења. Попут оне чоколадне пите.
Почињала си изнова хиљаду пута док ниси била сигурна да је савршена.
Шпијунирао си ме? -Не, био сам само обожаваоц.
Проматрао те с моје тромилиметарске тачке гледишта.
Али ствари су се промениле.
Порастао сам!
Добро, Бета, остани овде и покривај нас.
Ако се нешто догоди, звижди! -Нема проблема!
Сад знаш и да звиждиш? -Наравно!
Само један звиждук ће бити довољан.
"Сад знаш и да звиждиш?"
Прати ме.
Артх... уре! Се... лениа!
Дођи, Селениа! -Идем, идем.
Мој нож! Превелико!
Прегласно! Прекомпликовано.
Савршено!
Здраво!
Овуда!
Хвала Богу, још је овде. Спашени смо!
Значи, ово је твоја јазбина. Твоја палата. -Мој Боже!
Личи на тебе. Стара, прашњава и пуна бескорисних ствари.
Татице, татице, то сам ја! -Напротив!
Сви ови објекти су врло корисни, драги Малтазарде. -Да? -Да!
Ова књига је врло корисна за храњење своје душе.
Ако је имаш.
Татице, то сам ја, татице! -Арчибалде?
Чујеш ли неку буку? Попут сићушног гласа.
Не чујем.
Пожури, Артуре, долазе! -Дајем све од себе, Селениа!
О, не!
По ово си дошао, зар не? -Тако је!
Обећај да ћеш одмах напустити ову кућу.
Како могу бити сигуран да не желиш да ме изиграш?
Јесам ли икад погазио своју реч? -Ниси.
Зато пробај ти једном да одржиш своју.
О, не, катастрофа!
Уплашили сте ме! -Би ли радије да сам ти звиждала и упозорила те? -Смешно.
Нисам ја крив. Због емоција! Нисам могао више да звиждим.
Но, ти не би знала ништа о емоцијама. -Мислиш да само дечаци имају емоције?
Имају сви који имају срце! -Да немам срце, удавила бих те одавно!
А да сам ја мало већи зачепио бих ти губицу одавно!
А ако Малтазард попије оно из бочице све ће нас здробити. Зар не схватате?!
Даркос. Морамо га извући. -Да нас масакрира што пре? -Не!
Да нам може помоћи да пронађемо његовог оца. Помозите ми.
Претешко је. Шта је то?
Достојевски. Заборавите, претешко. -Чекајте.
Пробаћу ја нешто.
Пријатељи моји!
Бета! -Опростите.
Жао нам је због тога, Даркосе.
Хвала, пријатељи, хвала. -Нема на чему.
Селениа...
Знам да ме мрзиш и имаш право на то.
Читав живот сам покушавао да масакрирам твој народ.
Сада си ме ти спасила.
Читав живот сам провео уз оца, а сада ме је напустио. Опет.
Даркосе, мислим да те није видео. Малени смо, знаш? -Да, знамо!
У чему је разлика? Велики или мален, никада ме није волео.
Знаш, ни мени није увек било лако са мојим татом.
Увек се осећам као да ме не разуме. Али мислим да ме воли.
Можда не како бих хтео, али на свој начин сигуран сам да ме воли.
Стварно?
Артуре? Боже, где ми је син?! -Не брини, ја ћу се побринути за њега!
Сада када си добио шта желиш, желим да напустиш кућу. -Хоћу.
Под једним условом. -Великог ли изненађења.
За пар дана скупићу довољно робова за изградњу величанствене палате.
Сваке недеље желим да ми Дејзи доноси своју чоколадну питу.
Мислио сам да немаш чуло укуса? -Истина.
Али још имам своју машту.
Онда? -Учинићу то.
Бићу испред твоје палате сваке недеље са чоколадном питом. Обећавам.
Једва чекам недељу!
Морамо га стићи пре него што опет нестане. -Зашто жели да буде још већи,
када је већ 100 пута већи од поља инсеката! -Није узео бочицу за себе,
већ сигурно за изградњу војске! -Војске!?
Како ћемо се борити са њима тако великима? -Немам појма!
Али засад пробајмо да га пратимо.
Артуре, знаш да летиш овим? -Не, али није компликованије од бубамаре.
Чекајте, пријатељи!
Желим да пођем са вама! Познајем оца, могао бих бити од користи.
Бојим се да ћеш нас претегнути. -Не остављате ме, не желим бити сам!
Јако ћу се склупчати. -Даркосе, чекај нас овде. Обећавам, вратићемо се.
Стварно? -Принцезина часна реч.
Добро!
Не, не желим да вас чекам! И ја желим да се борим! Ја сам ратник!
Не може бити компликованије од вожње комарца.
Задњи пут да га видимо. -Надам се!
Али где је Артур?
Кренуо је према шуми? -Шта? -Сад само морамо да га пратимо.
Пуно је бољи осећај кад стане. Зар не?
Моји храбри и поносни ратници!
Овде сам, као што сам обећао!
Знао сам да могу рачунати на вас, моји верни војници!
Дошло је време за нашу освету!
Верујте ми и ја ћу вам узвратити то поверење!
Шта је рекао? -Ништа посебно! Уобичајено "бла, фала што сте дошли,
поносим се вама..." -И поносим се вама!
Доста приче! Време је за деловање! Започнимо забаву!
Селениа, објасни ми свој план? -Једна особа може произвести сличан напитак.
Довољно јак да поништи чаролију и врати те у праву величину. -Дивно,
али где та особа живи? -На другој страни шуме.
Пронађимо онда превоз. -Шта мислиш да радим?
Селениа, једино што ћеш привући тучцима је...
Пчела?! -Да!
Опрости. -О, не. -О да!
Бета, нећемо да летимо на пчели. -Није ти довољно удобно? -Није то!
Видећеш, забавније је од авиона! -Само што... алергичан сам...
На убоде пчела. -Артуре, пожури! Скочи!
Хајде, скочи! -Брате!
Да видимо. Шта имамо, још једну велику! Узми и ове.
Ово би требало бити добро. Стави директно на рану.
Хвала, госпођице. Хитна помоћ долази за 20 минута.
Јесам ли дуго спавала?
Идемо на свеж ваздух. -Може.
Не то!
Мислим да су нас уочили! -Било је и време.
Добро, идемо.
Моје дубоко поштовање, Величанство. -Сачувај дах, не разуме.
Бета, доведи тумача. -Одмах, шефице.
Бетамече, зашто тако будиш људе!? -Требаш да нам преводиш.
Тражио сам тихи посао, не да ме стално гњаве! -Да, да.
Стварно? Имаш пуно посетилаца? -Ви сте први. Надам се и задњи.
Само преведи шта говорим и отићи ћемо пре него што кажеш кекс. -Може!
Ја сам Селениа од Матродоја, 16. од имена и клањам се Вашем Величанству.
Захваљује и пита с којим правом улазите у палату без позивнице.
Зли М је побегао!
Ако га не зауставимо наш свет ће постати његов.
Животи ће нам постати ноћна мора. Морамо се удружити
и зауставити га пре него што буде прекасно! -Да, одлично речено!
Краљица пита чиме ћеш придонети војсци од 500 пчела са отровним жаокама?
У праву је, знаш? Само један убод и мртви смо.
Краљица пита која је ваша трагедија? -Моја трагедија? Каква трагедија?
Ваша стратегија! Моја грешка. Краљица мрмља, али не воли да јој то кажу.
Наша стратегија је једноставна. Овде је наш најбољи витез!
Зове се Артур. Познаје људски свет јер је и он човек!
Одмакните се.
Шта каже? -Млада пчела каже да препознаје Артура.
Спасио јој је живот једном. Принц ју је избавио из замке.
Дунуо док није поново дисала и онда је одлетела даље.
Хвала, хвала. То је било најмање што сам могао.
Краљица пита како може да награди младог јунака.
Дајући му еликсир живота!
Шта се догађа? -Праве га у јесен, ако га сада дâ неће га имати за зиму.
Народ мора да одлучи.
Слаже се!
Спашени смо!
Осуђени смо! Кажем вам, има их хиљаде и пуно су већи него прошле године.
Францисе, тренутно имам манијака на слободи.
Бубе нису високо на листи приоритета. Зато, иди кући!
Шефе? -Шта је сада?
Мислим да треба да видите ово.
Шта је?
Мој Боже! -Рекао сам вам!
Зови појачање!
Здраво. Нисте ли рекли у подне? Тачно је подне!
У ствари смо рекли доктор са хитном помоћи. -Опростите? Зар смо закаснили?
Дечак је убоден? -Не, зашто мислите да је убоден?
Ја сам их звао тако да нема шансе да је убоден.
Идемо, момци, донесите мердевине! -Може! -Арманд...
Свака животиња игра улогу у ланцу живота.
Као жице на бициклу.
Извади једну и пашћеш са бицикла. -Арчибалде, Артур је алергичан!
Један убод може бити смртоносан. Знам да нисам био најбољи отац,
али све ово ми је отворило очи. Волим свог сина.
Одсад преузимам личну одговорност! Кошница је готова!
Капетане, овуда. Дуг је пут до шуме зато пожурите!
Идемо, момци! -Овуда!
Хоће ли још дуго? -Погледајте, појављује се капљица!
Невероватно! -Успела је!
Шта је то? -То није добар знак!
Одрадимо ово пажљиво.
Не бисмо ли требали да потражимо Артура пре него што се решимо инсеката?
Не. Подсетићу те да када ови инсекти нападну, он неће преживети!
Знам, али не знамо ни где је он.
О, не, мој отац! Дошао је са ватрогасцима! -Цоол!
Шта је ватрогасац? -Обично гасе ватре, али данас мислим да ће да пале.
Зашто би хтели да спале кошницу? Ово је пчелињи дом колико и њихов.
Да ме заштити. -Због тога је твој отац спреман да истреби читаву фамилију?
Знам да то није у реду, али забринут је за мене.
Алергичан сам на убод пчеле. Један би могао да ме убије.
Мислио је... -Хоћеш да кажеш окружен си стотинама пчела,
а један убод би те могао убити? -Нисмо имали избора.
Тако ја називам хероја! -Хвала.
Тако ја називам себичног идиота! Шта би било да сам те изгубила?!
Ваљда тако желиш да кажеш да ти је стало до мене. -Наравно!
Не желим сама да завршим ову авантуру.
Пожури да упозориш родитеље да нас не побију!
Идем да кажем краљици да је њен сер Артур алергичан на све њих.
Чекај, имам идеју! Могли би да викнемо: "Тата!"
Не би нас чули од пчела. -У праву си.
Не могу да нас чују, али можда ће да нас виде.
Опрема је скроз нова, ниједном коришћена.
Драго ми је што присуствујем премијери. -Ево, шефе.
Све је осигурано? -Да, господине!
Добро сте, шефе? -Да. Држите?
Не брини, не брини. То су тренирани професионалци.
Мислим да ћу да помогнем. Дајте да вам помогнем!
Хвала, господине. -Већ се пењао мердевинама, зар не?
Није! -Јесте стигли, шефе? -Скоро!
Држите, момци!? -Да!
Душо?
Пожури, пожури!
МАМА
Твоје наочаре, мама, наочаре.
ЈА САМ
О, да!
Артуре? Артуре, где си? -Рози, смири се!
Артуре, где си?!
У кошници!
О, не!
Душо!?
Успело је!
Душо, овде сам, пробуди се!
Артур је овде! -Душо, смири се!
Овде је, кажем ти! -Добро, где?
У кошници! -Да, наравно, у кошници. -Да!
Пчеле су ми рекле! -Јесу ли? Сад причаш пчелињи?
Не, не знам да га причам! Али знам да читам! Течно!
Душо, о чему то причаш? -Арманд, не знам како ни зашто,
али уверавам те да је наш син у тој кошници коју намераваш да уништиш!
Учини нешто пре него што направиш кобну грешку!
Разумеш ли ме? -Да, разумем!
Други покушај!
Капетане? -Да? -Можда је ваш неуспех, при првом покушају,
знак! Знак да препустимо природи њен ток! Природа је попут...
Великог точка! Извадиш ли једну жицу све се може урушити!
Нисам дошао да се мешам у свемирски поредак,
само да испуним задату мисију.
Чујете ли ме? -Да? Капетане Бовери? -Шефе, за вас.
Капетан Бовери овде, команданте. -Напустите операцију и вратите се.
Потврдно, команданте. Јединицо, повлачимо се!
Да, господине!
Шта са пчелама, господине? -Вратићемо се касније.
Добро, вратите се. Хвала.
Капетане, шта се догодило?
Ништа. Морали смо да одемо пре него што смо се решили кошнице.
Траже нас у граду.
Селениа, сигурно нећеш поћи са мном? Нико није добар са мачем као ти.
Мој отац стари. Неко се мора бринути за наше краљевство.
А обећала сам и Даркосу да га нећу напустити. -Истина је!
Свако своме свету, зар не? -Да, али наша два света требају један другом.
Нераздвојни су. -Попут нас?
Попут нас. Сад бежи!
Каквог је укуса? -Меденог. -То је све?
Чувај се, Артуре. Битка која следи биће тешка.
Не као чекати десет Месеца да те поново видим, Селениа!
Бројаћу сваки минут што смо удаљени. -А ја ћу да бројим сваку секунду.
Артуре?
Артуре?!
Јеси ли добро?
Лудо како добро изгледа као Минимој, а како је гадан као човек.
Душо?
Мислим да не би била добра идеја ако би причала са неким о твојим визијама.
Којим визијама? -Не знам!
Артуру у кошници, окруженом пчелама које читају и пишу.
Џиновски мрав.
Са плавим пегама? -Не. Има ружичасту на глави.
Направићу ти чај од камилице. Умириће ти живце. -Добро.
Здраво!
Јесмо ли се упознали? Одлази!
Нисам хтела то да урадим. Опрости.
То је било врло неспретно од мене.
Ево! Сада смо квит.
Све у реду?
Здраво!
Нешто ми говори да ми је пред носом.
Здраво, Даркосе. -Здраво!
О, не!
Не брини, нећу те повредити.
Желим само да сазнам где је Артур. Је ли добро?
Говори гласније, не чујем те.
Добро је!
Жао ми је, не чујем ништа шта говориш! Не мрдај!
Приближи се.
Здраво!
Чујеш ли ме? -Да, чујем те.
Ја сам, Даркос! -Знам да си ти! -Арчи?
Шта се догађа? -Ништа, на радију сам тражио вести о Артуру.
Јави ми ако нешто чујеш. -Ти ћеш бити прва.
Даркосе, понестаје нам времена. Мораш ми рећи све што знаш.
Добро!
Дивно! Дивно!
Дивно!
Имали сте среће. Имао сам клијента са истим оваквим, али је ударен отпозади.
Украо сам пар делова.
Дивно! -За вас! -Баш...
Дивно!
Примате ли чекове? -Наравно. Чекови, картице, готовина. Све примам.
Наравно!
Ово не може бити компликованије од вожње корњача.
Препознао бих тај звук било где. Музика за моје уши. -Одличан мотор.
Послушајте вибрато, као Моцартова симфонија. -Да, прави ужитак.
И ја сам исто то помислио.
Хеј, друшкане!
Артуре, сине! Жив си и здрав!
Арчибалде, дај да ти помогнем. Знам свог оца. Његове предности и слабости.
Уведи ме у свој свет и заједно ћемо га средити! -Не брини.
Артур му је сигурно за петама, а ја ћу му помоћи!
Арчи, сада је мој отац већ скупио војску људске величине
и спреман је да нападне свет. Мислиш да га дечак и деда могу зауставити?
Вероватно си у праву.
Али ако те уведем у свој свет, како знам да нећеш стати уз оца?
Помоћи му да нас терорише?
Нисам хтео да тероришем никога. Хтео сам да будем нормалан.
Да радим нормалне ствари, водим нормалан живот.
Хтео сам да се дружим са пријатељима. Да идем у парк, играм се лоптом.
Пази се.
Арчи, морам да уверим оца за његово и моје добро.
Хаос и уништење су самопоразни. Не можеш да излечиш бол са још бола.
Сакрио си остале напитке!? -Познајем твог оца.
Из животиње у животињу. Из животиње у биљку.
Из биљке у Минимоја. Из Минимоја у... погодак!
Сигуран си да је то прави? -Само на један начин можемо да сазнамо.
Изгледа да је Даркос у стисци.
А ја имам осећај да Арчибалд прави грешку!
Велику грешку!
Представа почиње!
Мој Боже! -Никад нисам видео ништа слично!
Шта је то? -Комарци! -Огромни комарци!
Никад нисам видео ништа слично.
Доугласе!? -Да, шефе? -Ти си из Њујорка? Каква су ово створења?!
Нису из Њујорка, господине!
Пази, испред нас!
Излазите одатле! -Експлодираће!
У заклон! -Бежимо одавде!
Хајде, реци ми како ствари функционишу овде.
Ко је корумпиран? Коме се не може веровати?
Пре свега, ко контролише узде послова?
То сам ја. Ја сам градоначелник овог дивног града.
С популацијом од 1500.
Знате, не занима нас баш посао.
Наша удобност и безбедност су нам најважнији.
Па... то ће се променити.
Шефе, бензин!
Експлодираће, бежите, бежите!
Здраво. -Здраво.
Свиђа ми се твоја фризура. -Стварно? Хвала.
Душо, је ли све у реду? -Добро сам! -Драго ми је!
Савршено! -Касним!
Назови ме касније. Здраво!
Пустићу тебе да возиш. Заборавио сам наочаре.
Мислиш да ћеш моћи? -Не може бити компликованије од вожње комарца?
Можда.
Идемо!
Реци ми кад видиш бочицу која претвара Минимоја у Херкула.
То је та која нам треба.
Душо, напуни је!
Немој сада да нестанеш! -Ово је осигуравајућа фирма
која се отвара једном недељно. Сада би могла имати посла.
Ово је нови ресторан који се управо отворио.
М за Малтазард? -Да, наравно!
Мој Боже!
О, не!
Опростите!
Држите га!
Држ'мо га!
Врати то!
Шефе, рупа је премала. Нећемо моћи проћи! -Идите около, идиоти!
Артуре? -Теби на услузи!
Шчепајте га!
Боже, ако ћеш ми помоћи, сад је тренутак!
Држите га!
Иде ти одлично. -Хвала. -Немој бити тако напет. Опусти се.
Добро.
То је пуно боље!
Арчи... Арчи...
Одсада, ако може, ја ћу да водим представу.
Шчепајте га!
Надам се да нисмо закаснили. Сазнаћемо за пет минута! Пожури!
Како грозан призор. Даркосе, морамо нешто да учинимо.
Може. Надам се да их све побијемо.
Мислио сам нешто мање радикално. -Да, опрости.
Хвала, хвала.
Сада када је наша порука у потпуности схваћена време је освете.
Овај издајица ће први да плати!
Његова казна мора бити за пример.
У складу са његовом увредом! Без милости и сажаљења!
Пустите га!
Пустите га одмах! -Пустите га "одмах"!
Хајде, пустите ме. Чули сте га! -Слушајте га,
ако не желите да вас претвори у прашину као овај град!
Артуре! -Деда! -Дечаче, тако сам срећан што те видим!
Стигли сте у прави тренутак!
Даркосе, како је болно бити преплављен тугом и радости.
Радости што те опет видим живог и здравог након толико дуго времена.
А ту је бол. Шта је горе од тога да те не схвата рођено дете.
Дете које си напустио! -Не, Даркосе.
Никада те нисам напустио. Тражио сам те свуда.
Под сваким каменом, сваком срушеном зградом у нашем рушевном краљевству!
Стид који сам носио јер сам оставио трагедију у наследство,
уместо тријумфа. Мој син би требао имати богатство и моћ!
Стално сам радио на изградњи нашег царства.
Тајно се надајући да ћемо се једног дана поновно ујединити!
И да ћу га моћи предати теби!
Мени? -Знам да си пропатио пуно због једног царства од камена.
А не од дрвета жалосне врбе.
Твоја патња у прошлости је твоја снага у будућности.
Стварно? -Наравно! Погледај!
Моји храбри ратници, допустите да вам представим онога који ће боље од мене
да вас води до победе. Има младост, снагу. Модеран вођа за модеран свет!
Молим вас, тријумфално поздравите новога врховног команданта!
Јадна будала!
Не капирам. Ко је господар? Онај пре пада или који је пао?
Зачепи ако хоћеш плату!
О, не! Мислиш да је Малтазард учинио све ово? -То је његов стил.
Жао ми је. Јако ми је жао. -Моји пријатељи!
Морам да признам, били сте веродостојни противници,
али час вашег пораза је дошао! Такав вам је живот.
Артуре, ножеви су ми на бедру. Узми их. -Сањао сам гомилу дивних и...
Знаш шта радиш? -Да. -... али ваша храброст и истрајност,
заслужује више трезвенији приступ. Тако ћете умрети безболно.
Дивне вести. -Показаћу вам и своје дивљење допуштајући вам жељу!
Који од вас жели први да умре? -Ја!
Радије бих сачувао најбоље за крај. -Доведите ми тога!
Артуре?!
Бета, пожури!
Имаш ли нешто да кажеш, млади Артуре, пре него што се растанемо?
Послаћу те у дубине пакла! -Само изволи!
Брже, Бета! Идемо!
Сада!
Припреми се за паљбу!
Пали!
Шта ми се догађа?! Смањујем се! Арчи, шта се догађа?!
Ништа посебно. Али, мораћеш да заборавиш своје снове о величини.
Врати се где припадаш! -Не! Не желим опет да будем мали!
Арчибалде, преклињем те!
Људи, помозите!
Вау, наши ослободиоци.
Малтазарде, не иди! Смрвиће те! -Смрт ме не брине! Ја сам војник!
Иди, врати се, ја ћу ово да решим! Иди!
У заклон, господине! -Малтазарде!?
Малтазарде, стани!
Никада ме нећете ухватити. Ја сам Зли М.
Господар некрополиса! Цар седам краљевстава!
Добродошао у свој нови дом!
Добро. Добар посао.
Коноли, окупи рањене. Организуј прву помоћ.
Деда?!
Деда, Даркосе? -Да!?
Даркосе, јеси ли добро?
Имао сам и бољих дана.
Не можеш да останеш овде, прати ме. -Да, добро.
Дођи. Затвори врата.
Опрости, опрости!
Хајде! -Хвала!
Смири се!
Мораш да се притајиш на неко време. Док их не уверим да си добар.
Стварно то мислиш? -Наравно.
Био си одличан!
Стварно се поносим што си ми пријатељ.
Извини! Нисам хтео да те повредим!
Јеси ли добро? Извини! -У реду је.
Стави овај плашт. Ниси баш пријатан за око.
Можда би требало да ставиш маску. Наћи ћу ти кацигу.
Ова!
Тако је цоол!
Буди миран. Вратићу се.
Опрости. -Тишина!
Има ли кога?
Здраво.
Жао ми је што вам сметам, господине, али ја сам из новина.
Хтео бих да вам поставим пар питања. Могу ли?
Неки грађани тврде да су видели ђавола насред трга
и одједном се почео смањивати док није нестао. Можете ли то да потврдите?
Могу ли да снимим ово? Савршен кадар!
Савршено! Јесте ли га познавали? -Да, мој отац!
Артуре? -Тата! -Артуре?
Побрините се за неког од њих. -Сине мој!
Жив си и здрав! Тако сам срећан!
Стварно ми је криво што сам те толико гњавио.
Никада те не слушам, никад нисам обраћао пажњу!
Али неће се поновити. Обећавам. -У реду је! -Не, обећавам!
Покушаћу да докажем да сам вредан... сина као што си ти.
Тако сам срећан што те видим, тата.
Арчибалде!
Ово угреје старчево срце.
Хвала!
Тата.
Зар није дивно напокон видети породицу поновно на окупу? -Да.
Ускоро ћемо и ми бити на окупу са нашом.
Видимо се ускоро, принче мој.
Каква прича!
Не могу да верујем! Артуре, погледај то!
Коштало ме богатство да то поправим, а сад морам испочетка!
Претпостављам да мислиш како расту на дрвећу! -Арманд,
то је само ауто! -Само? То је Додге В8! -Гомила смећа!
То је мој ауто!
Здравица! -Здравица!
Опростите.
Хоћете ми додати значку? -Симоне!
Хвала пуно. Опростите, шефе. -Сада, драги пријатељи,
Дејзина позната пита од чоколаде.
Ја ћу да исечем!
Драга, немој! -Вероватно је мудрије да препустиш то мужу. -Арчи!
Пусти Рози нека исече колач. Није траљавија од било кога другог.
Само јој треба наша подршка.
Зар није то бит ове авантуре?
О поверењу и помагању једни другима.
Рози, исеци питу!
Хвала, мама. -Драга, тај нож је јако оштар. -Тата, седи.
Задњи комадић је за тебе, мама.
Браво, мама. -Опростите, тренутак.
Дала сам ти реч да ћу ти дати моју питу сваке недеље.
Недеља је. Ево је.
Здраво, децо. То сам ја, Даркос!
Ћирилица: Срба