Arthur și răzbunarea lui Maltazard
Subtitrarea: mgf2768
Soarele!
Deșteptarea!
Haideți!
Aici!
Pe aici!
Hai, hai!
Grăbiți-vă băieți!
Să mergem!
Încă, încă. Atât!
Mișcați-vă!
Struguri, mure...
nuci. Nu am nuci. Nuuci!
Da.
- Să ne uităm la ăsta de aici. - Repede, ajunge soarele!
Calmează-te. Soarele trebuie să aștepte. Acum, liniile se intersectează
în punctul de forță care e chiar aici.
- Grozav! - Da!
Așteptați.
Cum numiți asta? Am nevoie de ele proaspete.
E o cină regală.
Am nevoie de cele mai bune. Cele mai bune, bune, bune!!
- Ați priceput? - Da. Cele mai bune.
Dați asta la furnici.
Ce faceți? Luați astea de aici până nu le văd albinele.
Mama mia!
Toată lumea sus.
Plecăm. Sunteți gata?
20 de grade la dreapta.
Foc!
20 de grade la stânga.
Ce faceți? Pierdem prea mult timp. Să mergem.
Nu, nu! Nu pe acolo.
Domnul să-ți binecuvânteze sufletul.
Te-am prins, mică zburătoare enervantă.
Nu mai bâzâi pe aici. Dragă, capcana mea a funcționat!
Unde ești? Nu te văd.
Aici.
- Câinele e bine? - Doar l-ai călcat pe coadă.
Uită-te la picioarele lui păroase și la ochii lui imenși.
- M-ai speriat! - Eu? Arăți ca un extraterestru.
Scoate-ți masca aia ridicolă. Acum nu te mai poate înțepa.
Sărmana creatură. Se sufocă acolo.
Am s-o scap de chinuri. Adu sprayul.
Natura trebuie hrănită în fiecare zi. Într-o bună zi va fi rândul tău.
Am crescut, dar încă sunt mai mic decât voi.
E o zi mare pentru inițierea ta.
Trebuie să treci trei teste.
Trebuie să treci granița primelor ore.
Să înveți să îți folosești simțurile, și apoi inima,
și atunci vei putea auzi inima copacului bătând.
Îi vei auzi respirația și râsetul.
Vei deveni una cu copacul.
Vei hrăni până și păsările.
Al doilea test e mai greu pentru că va trebui să fii acceptat de lumea minerală.
Încă o dată, răbdarea e importantă.
Vei persevera până când rocile îți vor arăta memoria lor, care e vastă
ele sunt aici de la începutul timpurilor.
Acea piatră a văzut nașterea rasei umane.
A văzut umanitatea născându-se dintr-un vierme și începând să se târască.
Al treilea test e cel mai important pentru că te va conecta cu regatul animalelor.
Vei învăța deprinderi simple, vitale.
Acțiunile care au unit aceste familii sunt așa de diferite
dar au împărțit aceeași casă încă de la începutul timpurilor.
Ai trecut testul. Ești ca luna.
Plin de lumină și bun.
Ai fost recunoscut de natură. Apara-o și ea te va proteja pe tine.
Așa voi face.
- Cred că vrea să-ți spună ceva. - Cred că ai dreptate.
L-am găsit!
- Vezi? Mai era unul. - Nu l-am văzut.
Dragă, știi că îmi plac animalele și sexul...
mi se rupe inima pentru că trebuie să omor această albină dar l-ai auzit pe doctor
Arthur e alergic la albine și o mică înțepătură i-ar putea fi fatală.
- Vrei să risc viața micului înger? - Nu, îl iubesc așa de mult.
Crede-mă dragă, nu-mi face nici o plăcere, dar e singura cale.
Albina sau Arthur.
Nu-ți face griji. Te scot de aici.
Îmi pare rău pentru asta.
Ne mai vedem.
- Pleacă. - Vino, grăbește-te.
Tu prima. Ridică paharul.
Albina a dispărut.
Nu putea să iasă de sub pahar numai dacă era Houdini.
Armand dragă, îți jur, a plecat.
Nu-mi vine să cred. Cum a reușit?
Se spune că mierea îți dă energie. Poate că a mâncat așa de multă încât a putut scăpa.
Înseamnă că eu ar trebui să pot ridica câteva tone.
Trebuie să fie o explicație. Poate e găurit paharul.
Sau poate că a avut ajutor dinafară.
Amprente!
- Bună, dragă. - Bună mamă.
Cineva are nevoie de o baie. Amândoi. Ce ați făcut?
- Am fost pictat de Bogo-Matassalai. - Se pare că am rufe de spălat.
- Fă-mi un favor și ajută-l pe bunicul. - Da doamnă.
Cum a mers?
Arthur! Sunt așa de mândru de tine. Ești cu adevărat nepotul meu.
- Inimă și suflet. - Și tu ai trecut testul?
A fost demult, dar eram bărbat în toată firea.
Să fii inițiat așa de tânăr e o adevărată lovitură. Și ai îmbrățișat arborele?
Timp de opt ore. Am făcut parte din copac. A fost așa de tare.
- Minunat. Și ce piatră ai ales? - Granitul de lângă lac.
- Excelentă alegere. Și ai găsit castorul? - Nu, așa că am ales ursul.
Ursul? Ai dormit lângă un urs?
Asta merită o recompensă.
Vagonul prezidențial. Du-te și încearcă-l.
Un urs...
- Bună, dragă. - Bună, mamă.
Rose, cât mai trebuie să stau cu compresa asta ridicolă pe cap?
Încă cinci minute. Relaxează-te.
Cum să mă relaxez cu asta pe față?
- Măcar sprayul a funcționat. - Am să-mi completez stocul.
Cum mă voi pune pe picioare voi avea grijă de toate gângăniile de aici.
Pleacă, e periculos pentru tine aici.
- Ce ai spus? - Nimic dragă.
Gândeam cu voce tare la acea albină.
A fost foarte inteligentă să scape din capcana ta.
Au creierul de mărimea unei gămălii, iar tu te aștepți să gândească?
Creierul omenesc are un kilogram. Gândește-te puțin...
a inventat telefonul sau televizorul dacă asta preferi mai mult.
Și mașină, crezi că un păianjen a inventat mașina?
Albinele au pictat Capela Sixtină?
Țânțarii au sculptat Colosul din Rhodos? Nu prea cred.
Ce zici de muzică? Crezi că vreo albină a compus muzică?
Să nu uităm de arhitectură. Empire State Building, Golden Gate Bridge.
Crezi că o trupă de furnici pot construi un pod?
Pasagerii pentru clasa întâia se pot îmbarca.
Vagonul e plin, trenul poate să plece.
Stați liniștiți, vă rog.
- Bună mamă, ce se întâmplă? - Tu să-mi spui.
Nimic. Mă joc. Bunicul mi l-a cumpărat.
Să-l văd.
- Ce faci? - Caut imigranți ilegali.
Parcă aș avea ceva de ascuns.
Știu că tu i-ai dat drumul. Și ești alergic la albine.
Dacă tu ai fi în capcană aș face orice să te eliberez.
Frumos din partea ta dar acea albină l-a împuns pe tatăl tău.
- Nu va muri din asta. - Sper. Vino să faci un duș.
Strălucitor ca o monedă nouă.
Nu te rostogoli prin praf!
Crezi că mierea e dulce?
Ai gustat vreodată răzbunarea?
Numai bună.
M-ați speriat.
- Stați în linia focului. - Acest copac are 200 de ani.
Și dacă a devenit refugiu pentru albine, are un motiv pentru asta.
Scuze, dar nu există copac pe lume care să aibă autoritate asupra mea.
Posed acest copac. E pe terenul meu, așa că dați-vă la o parte.
- Terenul meu, copacul meu, piatra mea. - Nu, piatră este a mea.
Piatra ta?
S-ar putea. Dar pentru aceste albine mă voi întoarce.
Încă mai ai vopsea pe față. Nu mai vreau să te joci de-a războiul.
Nu sunt jocuri de-a războiul. E codul naturii.
Am intrat într-un cerc select. Diseară e marea petrecere.
Minimois pregătesc un festin în onoarea mea.
- Mini. . ce? - Minimois.
Voi fi acolo. O voi vedea din nou pe Selenia.
- Unde va fi această petrecere? - În grădină.
- Poți merge oriunde în grădină. - Bine.
Pompierii, vă rog.
- Ce m-ai speriat! - Tu m-ai speriat. Te-ai uitat în oglindă?
- Am fost înțepat de o albină. - A luat steroizi albină?
O singură dată, în fund. Vă resun.
Pe față, m-a dat fiică ta cu spray.
- Albina mai trăiește? - Din păcate, da.
A scăpat dar nu pentru mult timp. I-am găsit cuibul în pădure.
Dragă Armand.
Casa mea, chiar dacă e și a ta, totuși rămâne a mea.
Și când spun casa mea mă refer la casa asta și la magnifica grădină
care include plantele de acolo,
și animalele, inclusiv albinele.
Bine.
- Încă ceva Arthur. Cine e Selenia? - O prințesă.
Chiar? Și cum e această prințesă?
E curajoasă, deșteaptă. .
nu-i e frică de nimic, doar de apă.
- Cum arată? - Are ochii căprui și părul roșcat.
Când zâmbește, seamănă cu un...
înger.
Se pare că simți ceva pentru ea.
E prea bătrână pentru mine. Are peste o mie de ani.
Așa e. E prea bătrână pentru tine.
Nu ar trebui să te vezi cu cineva care are mai mult de 500 de ani.
- Dragă, fă bagajele. Plecăm diseară. - Dar tată, trebuia să plecăm mâine.
Schimbare de planuri. Drumul e mai liber seara.
- Nu putem pleca diseară. - De ce?
- Pentru că e luna a zecea. - Și ce se întâmplă acum?
- Te transformi în vârcolac? - Dragă știi ce superstițioasă sunt.
Urmărești luna de două luni. Ar fi cazul să cobori pe pământ.
Pentru că începi școala în două zile.
Mamă, am să fac ce vrei tu tot anul. Aștept asta de luni întregi.
Ajută-mă. Câteva ore, câteva minute.
Trebuie să o văd.
Dragă!
Armand, de ce să ne grăbim? Și ar fi nepoliticos să plecăm acum.
Mama s-a chinuit să ne pregătească cina, și tata...
Nu începe cu tatăl tău. El crede că, prețioasa lui grădină e mai importantă
decât viața nepotului lui. Arthur, împachetează, te așteptăm în mașină.
Îmi pare rău.
Poftim. Am împachetat ceva pentru voi.
Mulțumesc. Știi cum e Armand, întotdeauna grăbit.
- Știu. Să-ți mai aduc ceva? - Da. O batistă.
Desigur. Poftim.
Și mie îmi va fi dor de tine.
Mă voi întoarce de Crăciun. Ne vom juca de-a eschimoșii.
Poți să fii Colț Alb.
Alfred? Nu ne putem juca acum.
Înțelegi? Plec.
Ce este? Ce vezi?
La el lătrai? E doar un păianjen.
Cară ceva.
Mulțumesc.
Bob de orez.
Inscripționat.
Doamne.
Bunicule, am primit un mesaj. Minimois sunt în pericol.
- Calmează-te. Ce mesaj? - Aici, pe bobul de orez adus de păianjen.
- Ești sigur că ei l-au trimis? - Citește-l, bunicule.
Da desigur.
- Grăbește-te, am întârziat. - Îmi luam rămas bun de la bunicul.
Desigur.
Pe bobul de orez scrie:
Ajutor.
- Ești sigur? - Da. Dar nu pot face nimic. Am nevoie de ajutor.
Nu va fi ușor. Să văd ce pot face.
Arthur, ajunge cu saluturile, nu crezi?
Să vedem dacă ajungem mai repede decât am venit.
Alfred, stai cuminte.
Lasă-l, vine el înapoi. Îi e frică de întuneric.
Nu pentru întuneric îmi fac griji.
AJUTOR.
- Vezi? Arthur avea dreptate. - Are imaginația bogată.
Ar face orice ca să-și vadă prințesa, chiar și așa ceva.
Nu tu mi-ai spus că minimois comunică doar prin frunze?
Desigur. Dar e o urgență. Au găsit ceva mic pe care să-l poată căra păianjenul.
Faceți o pereche potrivită. Care dintre voi are 12 ani?
Nu e ceva de râs.
Poate că minimois sunt în pericol. Trebuie să îi ajut.
Minimois au mii de ani. Au supraviețuit multor catastrofe.
Eu nu am mii de ani, nu am să trăiesc pentru totdeauna și nu vreau să te pierd.
- Ai auzit aia? O să o tragă bine. - Un motiv în plus ca să ne oprim.
Ar trebui să mergem, ca să scăpăm de furtună.
Trebuie să oprim, nu mă simt bine.
Opresc. Cinci minute, nu mai mult.
Benzinărie.
Măcar verific uleiul.
Am nevoie. . la toaletă. Mulțumesc.
E în regulă, nu avem nevoie de benzină. Mulțumesc.
Da, am totul sub control.
Tocmai mi-ai salvat viața. Îți sunt recunoscător pentru totdeauna.
Ești în regulă?
Bine.
Mă simt mult mai bine. Uite, a adormit.
Bine. Avem drum lung.
Doamne! Arthur avea dreptate.
Arthur! Ce s-a întâmplat? Ați avut accident?
- Am fugit. - Nu poți face asta.
Unde sunt părinții tăi?
Nu am timp de pierdut.
- Am nevoie de telescop. - De telescop?
Desigur. Telescopul.
Trei sferturi la stânga pentru trup
Trei sferturi la dreapta pentru minte.
Și o întoarcere completă pentru suflet.
Nu, nu acum. Te rog...
Nu!
Nu! Nu pot să cred.
Îmi pare rău, dar cerul e acoperit.
- Minimois trebuie să se descurce singuri. - Crezi că pot?
Sunt într-un mare pericol. Au nevoie de noi.
Nu mai este nici o cale? Știi tu, pentru urgențe.
- Descântece. - Perfect. Sunt gata.
Descântecul e o cale periculoasă de trecere. Mulți au murit încercând.
Bunicule, dacă ceva i se întâmplă Seleniei, oricum voi muri.
Din inimă frântă. Trebuie să găsesc o cale, sunt singura lor speranță.
Știu Arthur, dar ești așa de tânăr.
Cred în tine, bunicule.
Mă voi întoarce.
Sunt gata.
Prin descântec nu mai ai cale de întoarcere.
Nu-ți face probleme pentru mine. Ai grijă de bunica.
O să am.
Natura îți aparține. Tu aparții naturii.
Trageți!
Trageți.
Grăbiți-vă. Trageți tare.
- Din nou. - Vă rog, opriți-vă.
- Nu ne putem opri. - Bunicule, oprește-i!
Trageți tare! Încă o dată, tare.
- Trageți tare! - Nu!
Trebuie să-l scoatem din corp.
Tare!
Trageți!
Aproape am terminat. Trageți din nou.
Opriți-vă!
- A reușit? - Cred că da.
Cum se va întoarce?
Mâine seară se deschide o cale. Nu trebuie să o rateze.
- Și dacă o ratează? - Va trebui să aștepte zece luni.
- Rose, de ce urli? - Arthur, s-a transformat în vârcolac.
Ți-am spus să nu glumești cu așa ceva.
E Alfred.
- Alfred, desigur. Îmi pare rău. - E vina mea.
Nu trebuia să-ți spun poveștile alea cu vârcolaci.
Mă simt așa de proastă. Să cred că Arthur s-a transformat în vârcolac.
Doamne. Asta da prostie.
Bună.
Scuze, nu am vrut să vă jignesc. Vă rog, așteptați.
Ce avem aici? Ce a adus pisica?
Dacă ai fi sunat te-aș fi pus pe listă. Atunci ai fi putut intra pe ușă.
Jack! Umple-le. Cu rândul ăsta fac cinste.
Bună, Jack.
Noroc! Pentru întoarcerea ta.
Max, nu am timp de băuturi. Minimois sunt în pericol.
Spune-mi ceva ce nu știu. Viața e grea când ai doi mm înălțime.
Viața nu e ușoară nici când ai un metru jumate, crede-mă.
Atunci să bem pentru asta.
Trebuie să ajung în satul minimois cât mai repede. Și am nevoie de ajutorul tău.
Nu poți să vii în clubul meu să bei ceva și să-ți miști fundul ca toți ceilalți?
- Selenia e în pericol. Te rog, ajută-mă. - Doamne, tu și prințesa ta.
Urmează-mă.
S-au schimbat multe de când ai plecat.
A apărut un șmecher nou, pe nume Krob.
E așa de rău încât oamenii au început să-l regrete pe Maltazar.
Poate amenința satul. Și poate de aceea m-au chemat minimois.
Nu prea cred. Krob nu-și părăsește niciodată casa.
Are unicorni care lucră pentru el.
Al șaptelea regat este închis. E un adevărat ghetou.
Nimeni nu circulă fără permisiunea lui.
Nu am timp pentru birocrație. Trebuie să găsim altă cale.
Liniștește-te. Dacă tot suntem în oraș să vedem ce merge în jos.
Dacă minimois sunt în pericol, vom ști în curând.
- Ne va opri cineva? - Unicornii sunt peste tot, dar ne dau pace.
Koolomasai are un auto-show în oraș care face ca totul să meargă bine.
Nu e afacere mai bună ca spectacolul.
- Ce zici? - Tare.
Care-i treaba?
Nu trebuia să fiu așa sever cu el.
- Încetinește, nu mă simt bine. - Ar fi trebuit să țin cont de sentimente.
- Încetinește, mi-e rău. - Ai dreptate, trebuie să ajungem repede.
Săracul băiat, îl iubesc așa de mult. Știi ce mult îl iubesc.
Amândoi îl iubim dar trebuie să încetinești, sau vom avea accident.
Dacă i se întâmplă ceva, nu am să mi-o iert niciodată.
Ce faceți aici așa târziu? Ar trebui să dormiți.
- Frânează! - Ce?
E un berbec.
Îmi pare rău. Mergeam prea repede. E vina mea. Scuze.
Vezi? Ți-am spus.
Da, omule.
Da, drăguț.
Aleea Paradisului
Bună.
Liniștește-te, ești în siguranță. Eu sunt regele aici. Arată bine.
Ca să nu atragi atenția, toată lumea trebuie să te cunoască.
- Ciudat concept. - Îl numim croazieră.
Mergi încet, lași jos geamul, te uiți în depărtare și râzi.
- De ce râzi? - Nu e important.
Atâta timp cât ceilalți cred că au ratat gluma. Pricepi?
- Nu chiar. - Fi atent.
- De ce râde? A prins careva gluma? - Nu.
La dracu.
Încearcă și tu.
De ce râde? Am ceva pe față?
- Un corn în mijlocul capului. - Idioților.
Niciodată nu am crezut că se întâmplă atâtea chiar sub casa mea.
Anul trecut nu aveai ce să vezi.
Acum toți s-au îmbogățit.
Koolomasai au deschis câteva baruri ca să atragă viermii, și afacerile au înflorit.
Și așa copilul acesta a devenit un oraș al luminilor deschis non stop.
În care găsești orice îți dorești.
Iubesc orașul ăsta!
Să mergem.
- Ce pot face pentru tine? - Nu, de fapt...
- Ai nevoie de ajutor? - Adevărul e ca...
Pot să-ți ghicesc viitorul.
Dispăreți! Toți! Nu ascultă de acești gândaci.
Nu sunt un gândac. Sunt meteorolog. Pot prezice temperatura.
Trebuie să-l găsim pe vărul meu, Replay. El e singurul în care am încredere.
Replay!
Prietene, ți-a căzut portmoneul. Trebuie să fii atent pe aici, altfel...
Bună, vere!
Așa e.
Ați putea să o scurtați?
S-au spart niște candelabre în dimineața aceasta.
Știu.
Știi cine e ăla de lângă tine? E Arthur.
- A fost decorat dimineață. - Spune-mi ceva ce nu știu.
Bine, spune-mi ce? Cine cu cine se întâlnește.
Spune-mi de pădurea kendu.
- Ai auzit ceva? - Nimic de raportat.
Am primit un mesaj de la minimois că ar fi în pericol. Știi ceva de asta?
Am auzit ceva.
Am auzit că o personalitate importantă de la palat este în mare necaz.
Necazuri? Ce fel de necazuri? De la palat? Prințesa?
Mai degrabă tânărul prinț. Betameche are probleme?
- Nu am bani. Îți rămân dator. - Nu ai bani, nu primești suc.
Spune-mi sau împrăștii vorba că ești băiat.
Nu face asta, vor râde de mine și nu mai aflu nimic.
- Spune-mi tot ce știi. - Betameche a fost arestat.
După cum pare îl duc în palatul lui Krob.
Ajutor!
M-ai pus să plătesc pentru ceva ce ai văzut în spatele meu?
- Mă ocup de el. - Să ne ocupăm de Betameche prima dată.
Crează o diversiune, eu încerc să-l eliberez.
Așteaptă! Să creez o diversiune...
Brelocuri, brățări, lanțuri! Luați fetelor!
Hei, Snow. Omul meu.
Hei, Max.
Ce mai faci?
Așa, omule.
Cum merg treburile? Nu te-am văzut de mult.
- Arăți bine. - Mulțumesc.
- Îi cumperi? - Nu, mulțumesc.
Ochelari, toată lumea are nevoie de ochelari. Poftiți la ochelari.
- Ce face soră-ta? - E gravidă, până aici.
- Din nou? - Da, e al douăzecilea.
Nu cred că am văzut-o pe soră-ta fără burtă mare.
Hei, voi doi! Dispăreți.
- Și mama ta? - E bine, acasă. Mănâncă și doarme.
- Beta! - Arthur!
Hei, tu.
Gripă, nu poți scăpa de ea.
Arthur, grăbește-te. E blocat.
Folosește cuțitul meu. Ai grijă.
Apasă butonul din stânga.
Drăguț, dar nu e locul și momentul potrivit.
Așa! Acum pune-l pe gratii.
Dar fratele tău ce mai face?
E bine, face o grămadă de bani.
Băieți, despărțiți-vă. Mergeți să vă salutați în altă parte.
- Ești nou pe aici? - Da.
Când te muți într-un loc nou, trebuie să te familiarizezi cu locul.
- Pricepi? - Sunt în trupă lui Krob, știu ce se întâmplă.
Știu asta, dar aici ești departe de casă.
Acesta e cartierul nostru, deci dacă dorești să-ți păstrezi cornul,
trebuie să te calmezi și să fii politicos. Înțelegi?
- Da, cred că da. - Drăguț.
Snow te va învăța să saluți, căci se pare că mama ta nu a făcut asta.
Întinde mâna așa, ceea ce înseamnă că ai putere.
Apoi faci așa, ceea ce înseamnă că puterea nu contează.
- Beta, ce zici de ceva ascuțit? - Apasă butonul de jos.
- Hei, ce faci cu aia? - Nimic, am găsit-o pe jos.
- Dă-mi-o mie. - Bine.
Ce dracu?
- Dispari. - Bine.
Ce s-a întâmplat?
Găsiți prizonierul!
Aici!
Să mergem.
- Să pretindem că suntem turiști. - Aduci mai mult cu un nebun.
- Acolo! - Nu, pe aici.
- Știi să conduci așa ceva? - Nu poate fi prea dificil.
Să încercăm în partea cealaltă.
Scuze.
Grăbește-te, Arthur!
Noroc!
O, nu...
- Știi pe unde mergem? - Da, e pivnița casei.
- Drăguț, nu? Și acum ce facem? - Stai să mă gândesc.
- Timpul a expirat. - Să-i pierdem unul câte unul.
- Ce-a fost aia? - O cursă de șoareci.
- Cum arată un șoarece? - Așa!
Mai repede!
- Ești sigur de asta? - Nu.
Închide ochii. Unu, doi, trei...
În sfârșit, acasă!
Nu încă.
Beta, ai idee cum să scăpăm de paraziții ăștia?
Întoarce!
- Ce a fost aia? - Șefa cursei de șoareci, broasca mută.
- Nu scăpăm, poți merge mai tare? - Nu viteza e problema, ci lumina.
Ca să scăpăm de nasicorni, trebuie să scăpăm de strălucire.
O rezolv eu.
Scuze.
- Nu mă uit. - Grozav.
E rândul tău.
Atenție!
Menține-l!
Nu pe mine.
Scuze.
- Am reușit! - Cum conducem asta fără lumini?
Ce coșmar. Am visat că Arthur era urmărit de niște insecte gigant.
Archie?
- Archie? - Ce surpriză. Nu dormi?
Ce se întâmplă? Unde e Arthur?
E în grădină.
L-ai lăsat să se întoarcă? O, Doamne!
Într-adevăr e un coșmar.
Minimois sunt în pericol și Arthur e singurul care îi poate ajuta.
Am vrut să merg eu, dar m-a refuzat. A spus să am grijă de tine.
E un înger. Dar părinții lui unde sunt?
- Rose! Armand! Ce s-a întâmplat? - Armand a luat-o pe scurtătură.
- Am avut un accident. - Am lovit un berbec.
- Era un animal. - Animalul a fost rănit?
- Animalul e bine. Mașina e distrusă. - E doar o mașină. Bine că sunteți bine.
Da, așa e.
Dar mă deranjează ceva.
- Ce? - Niciunul nu ați întrebat unde e Arthur.
La început am crezut că s-a transformat în lup.
- Dar de fapt, a dispărut. - Te las pe tine de data asta.
- Rose, hai să te curățăm. - Poți repara asta?
Să discutăm puțin.
Scuze.
Nu știu unde exact e Arthur,
dar știu că cunoaște terenul, și nu se va pierde.
Știu că am greșit, dar doar am încercat să-l protejez.
E pregătit pentru supraviețuire mai bine decât oricare copil de la oraș.
Știu că e deștept.
Am încredere în el.
- Dar. - Dar?
E totuși așa de mic.
Nu-ți face griji. Mâine va fi mai mare.
Hai să-ți găsim mașina.
Beta? Ai idee unde suntem?
În cocon.
Și cum ieșim de aici?
Cum simte soarele, se trezește.
- Și apoi? - Apoi se va deschide și vă...
Ține-mă!
Urăsc să cad din pat și să încep ziua fără să iau micul dejun.
- Casa! - Da, dar să ne întoarcem la a mea.
- E minunat. - Și imposibil de condus.
Și se pare că nu vrea să meargă în direcția satului meu.
Și cum coborâm de pe ea?
Avem două posibilități, așteptăm să aterizeze, sau...
Sărim!
E așa de lipicios!
Nu te mișca prea mult, te vei lipi mai tare.
- Beta, privește. - Arthur ești surd? Calmează-te.
Beta, în spatele tău.
- Ceva dulce. - Uimitor!
Când am fost mic am avut o fermă de păianjeni. Nu sunt așa duri,
doar obositori. Să mergem!
Urcă sus! Nu-mi spune că ți-e frică de păianjeni.
De obicei nu, dar nu am mai văzut unul așa de mare.
Nu vă faceți griji, e soția mea. A văzut vreun păianjen, așa face în fiecare zi.
Acolo în pat! E uriaș, păros și se holbează la mine cu ochii lui roșii.
Calmează-te dragă. Tu ai ochii mari.
- Nu ai dormit bine? - Cum să dorm cu toate astea?
- Am să arunc o privire. - Ai grijă.
A fost chiar acolo.
Bună. .
Poliția. Rămâneți pe fir.
Când l-am văzut pe nasicorn venind din partea stângă.
Normal, eu aveam dreptul.
Deci de aceea mi-au trimis sătenii mesajul că să vin să te ajut.
Nu, nu am părăsit satul doar dimineață, nu și-a făcut nimeni griji pentru mine.
Nici nu au văzut că am dispărut.
Acesta e mesajul pe care l-am primit, și dacă nu tu, atunci cine e în pericol?
Nu știu, dar cred că vom afla.
Da, ce vrei?
Vreau să ajung acasă, Betameche prințul. Îți sună vreun clopoțel?
Beta, ce cauți afară?
Ai văzut? Nimănui nu îi pasă de mine în acest regat.
Mulțumesc pentru cursă. Hai, dispari.
Vino.
Acasă.
Ce noroc că nu ai fost aici. Ai pierdut întreaga dramă.
Banchetul a fost anulat. Arthur nu a apărut.
Tatăl tău a fost distrus, să nu mai vorbim de Selenia.
Știu că Arthur s-a schimbat de când nu l-am văzut, dar...
- Arthur? - Așa se pare.
Doamne sfinte! E un miracol!
Ce e? Arthur e aici?
O, Doamne!
Mogoth! Să mergem!
Camerele de ceremonie! Oaspetele a sosit!
Deschide!
Ce vremuri sunt astea? Bufetul arată oribil!
Florile s-au uscat, iar roua s-a evaporat!
Nu te mai plânge. E important ca Arthur e aici teafăr și nevătămat.
Vom lua doar o mică gustare.
Eu nu fac fast food. Doar capodopere culinare.
Bine, fă o capodoperă culinară. Ai cinci minute.
Picolo, caută ceva de mâncare. Mamma mia!
Arthur, îmi pare bine că te văd.
- Am fost îngrijorați pentru tine. - Ne-am rugat la zâna pădurii.
Ajunge, hai.
Bună.
Băiatul meu, mă bucur să te văd din nou.
În sfârșit ai ajuns! Lasă-mă să-ți strâng mâna.
Miro! Dă-i pace! Tinere prieten, ce ai pățit?
Ieri am primit un mesaj și am crezut că sunteți în pericol.
Un mesaj? Pe un bob de orez? Ce idee nostimă.
Minimois comunică numai cu ajutorul frunzelor.
Sunt frunze pentru orice ocazie. Frunze de stejar pentru legi.
Comenzi de lucru pe frunze de mesteacăn, frunze de varză pentru aniversări. .
Frunze de ovăz pentru corespondență intimă. Tata are o cutie.
Ajunge, Betameche.
Dacă ți-am fi trimis un mesaj nu l-am fi scris pe orez ci pe un
- E mult mai ușor de dus. - Continuă-ți povestea.
Eram gata să trec prin telescop, când un nor a acoperit luna,
deci am folosit cealaltă metodă.
Și am ajuns la Max, iar apoi l-am găsit pe Betameche care era prizonier.
- Fiul meu? Ce ai făcut de data asta? - Vrei să afli chiar acum?
Ți-am pus bilete ca să știi care e stânga și care e dreaptă.
- Nu mai contează. Și apoi? - Am venit aici cu un păianjen.
Grozav. Totul e bine când se termină cu bine. Să înceapă festivitățile.
Vino aici.
Presiune!
Prosciutto, să te prezint singurului și unicului Arthur!
Bine ai venit.
- Grandios. - Nu e cine știe ce.
Arată destul de bine dar are gust de... nimic.
Prințule! Ai onoarea.
- Ce it dorești? - Drăguț din partea ta, dar îmi doresc
să împart această ocazie cu prințesa.
Desigur! Ce prost sunt.
Selenia, fată! Unde mai e acum?
A fost dezamăgită că nu a venit tânărul prinț și s-a închis în cameră.
- Miro, arată-i drumul. - Mulțumesc, sire.
Selenia nu locuiește la palat?
După ce s-a întâlnit cu tine, emancipare a fost cuvântul cheie.
Tânăra domnișoară a dorit să fie independentă. Așa sunt fetele acum.
Selenia! Am o surpriză pentru tine.
Selenia? Unde o fi plecat?
Poate ea mi-a trimis mesajul. Poate ea e în pericol.
Nu, nu, am văzut-o acum câteva ore.
Sau poate că a uitat că vin să o văd.
Să te uite pe tine? Amuzant.
Să-ți spun cum s-a pregătit pentru tine după ce te-a așteptat așa de mult.
Ieri, soarele deabia i-a atins fața și deja era trează.
Așa face în fiecare dimineață, se spală.
Iar apoi pregătește micul dejun.
Apoi se grăbește la lecția de muzică.
- Vrea să devină cântăreață? - Nu.
Seleniei îi plac cuvintele frumoase dar câteodată îi scapă buzele de sub control.
Dacă are ceva important de spus nu vrea să o lase vocea.
Îmi lipsești așa de mult.
Privighetoarea este cel mai bun profesor din întreg regatul, dar e o pasăre rea.
Selenia a convins-o foarte greu.
În schimb a trebuit să-i dea adresa unui crescător de viermi.
A repetat așa de mult încât a trebuit să-i fac infuzii de ceai pentru gât.
Din fericire durerea i-a trecut și ea a adormit.
Și a dormit până dimineața?
Nu, a fost la sală cu antrenorul Gambetto.
Maestro Gambetto care e rudă îndepărtată
cu greierul, chiar dacă el jură că nu este așa.
Selenia rareori gustă lecțiile lui,
pentru că exercițiile lui sunt greu de urmat.
Dar prințesa era hotărâtă să-și controleze fiecare mușchi.
- Și a dormit până seara? - Da.
Dar când a fost timpul să meargă ca să te întâmpine,
ea era gata.
Cum arăt?
- Sublim. - Știu.
Arată extraordinar. A ales o rochie frumoasă din petale de trandafir.
Și purta un fermecător set de vanilie.
A ajuns în camera de tranzit cu cel puțin o oră mai devreme.
O veste foarte proastă pentru paznic.
Selenia! Ce cauți aici, e prea devreme.
Iar apoi s-a așezat confortabil ca să-l aștepte pe prințul ei.
- Cât e ceasul, Miro? - E trecut de miezul nopții.
Cred că putem trage concluzia că Arthur nu va veni de data asta.
Din păcate, prințul nu a apărut.
Selenia a fost așa de tristă și nu am putut să o consolez.
A stat nemișcată acolo mai multe ore
până când dintr-o dată s-a ridicat și a părăsit satul.
Îndreptându-se spre marile domenii.
De ce?
Probabil ca să-și șoptească suferința vântului și acesta s-o ducă departe.
Aceasta e toată povestea pe care o știu.
Atunci dacă nu a fost Selenia, Betameche sau sătenii.
- Cine mi-a trimis mesajul? - Cred că Selenia te va ajuta.
Da, dacă se mai întoarce.
Selenia a sosit!
Acum poți rezolva treaba asta.
Deschideți poarta!
Maltazard!
- O, Doamne! - Ce plăcere să te văd, Arthur!
- Plăcerea nu e reciprocă. - Știu, dar nu e vina mea.
Colierul pe care îl porți ne amintește că toți suntem parte a naturii, vere.
Putem ajunge la o înțelegere. Îți dau viața mea în schimbul Seleniei.
- Nu! - Liniște!
Îmi pare rău, Arthur. Acum am planuri mai bune.
Sunt obosit de mica voastră lume. Vreau dimensiune, spațiu, vreau să fiu mare.
Tu ai trimis mesajul. Ai știut că voi veni să-i salvez pe minimois
și va trebui să deschid pasajul.
Și voi lăsa calea liberă ca tu să pleci și să crești la mărimea maximă.
Bravo! Dacă nu aș avea mâinile ocupate, te-aș aplauda.
Nu am mai auzit niciodată ceva așa diabolic.
A fost nevoie de tot geniul meu ca să-mi pun planul în aplicare.
Singurul lucru care m-a ținut în viață acolo la adâncime
cu o singură idee în minte: îl voi găsi și îl voi pune să plătească
Contrabandistul a găsit un loc bun din care să vezi ce se întâmplă în casă.
Avea dreptate. Nu a trecut mult și am cunoscut-o pe minunata Daisy.
M-a inițiat în toată minunile lumii voastre, acea cutie care produce frig,
și cealaltă care face căldură. Și toate alimentele acelea!
Incredibil era la ea umorul bun.
Făcea totul cu drag, ceea ce era un concept nou pentru mine.
Chiar și când avea acele instrumente de tortură aliniate pe masă,
transforma legumele în opere de artă.
Era un spectacol fascinant, și puteam să stau ore întregi uitându-mă.
Apoi ți-am întâlnit mama.
Niciodată nu am mai întâlnit un specimen atât de inadaptat mediului.
Mama.
Din fericire, bunicul tău era tot timpul acolo și ținea lucrurile în funcțiune.
L-am văzut reparând mașinăria de foc.
Pe cea care face lumină,
și pe cea care produce apă.
Dorința de cucerire a fost reaprinsă. Războinicul din mine și-a revenit.
Nimic și nimeni nu mă mai putea opri.
Nici măcar tatăl tău cu ridicolele lui atacuri.
Sunt așa de putred pe dinăuntru încât sprayul nu mai avea efect asupra mea.
Dar tatăl tău mi-a dezvăluit singura slăbiciune a acestei lumi.
Dimensiunea mea. Și aici intervii tu.
Tot ce trebuia era să fiu răbdător, și să aștept ziua în care îi vei vizita
și să urmez drumul înapoi după cum ți-am explicat.
Să aflu ziua nu era dificil, pentru că bucătăria nu este doar centrul casei,
ci și locul perfect ca să asculți conversațiile de sus.
Este codul naturii.
Astăzi e marea petrecere.
E a zecea lună. Minimois pregătesc petrecerea.
Totul a mergea uns, nu trebuia decât să aștept plecarea ta,
și dintr-o dată, catastrofa.
Dragă, împachetează plecăm în seara asta.
Această schimbare îmi ruina planul.
Încă zece luni de așteptare ar fi fost insuportabile.
Trebuia să găsesc ceva ca Arthur să nu-și asculte tatăl,
și ce altceva înafară de iubire ar face un tânăr să facă ceva prostesc?
Arthur ar rezista chemării pentru salvarea prințesei lui?
Așa că am scris un mesaj cu mâinile mele.
E absurd. Toată lumea știe că minimois scriu mesaje doar pe frunze.
Și scrise doar cu un ac de pin.
Regret eroarea, dar nu era nici un ac de pin în dulapul meu.
Tot ce mai trebuia era un mesager care să ducă mesajul.
Apoi m-am întors aici prin pasajul secret pe care îl dețin,
și am avut norocul să mă întâlnesc cu încântătoarea prințesă,
care rătăcea ca un suflet pierdut.
Acum știți întreaga poveste. Să vă spun ce urmează.
- Cât e ceasul, bunul meu Miro? - 12 fără cinci.
E timpul să merg în camera de transfer și să vă spun adio.
Așteptați!
Ce mai e acum?
- Vreau să trec prin telescop. - Nu mă pot odihni din cauza voastră.
După aceea, te poți odihni în pace.
Nu cumva ești Maltazar? Nu te-am văzut de mult.
- Ai crescut. - Și voi mai crește puțin.
Ce-i așa mare lucru cu crescutul? Mai bine ai dormi puțin.
Te-ai uitat în oglindă în ultimul timp?
Supune-te prostule! Sau somnul tău va fi definitiv.
Da, sigur.
Trei sferturi la stânga pentru trup.
Distrage-i atenția. Am o idee.
Adu-mi ceva ce pot arunca.
Prea mic.
Prea mare.
Trei sferturi la dreapta pentru minte.
- Drăguț. - Beta, grăbește-te!
Domnule. Vă îndreptăți spre lumea oamenilor.
Selenia nu o să vă încetinească?
Nu am intenția să o iau cu mine. Voi găsi destule acolo.
Și o întoarcere completă pentru suflet.
Uimitor!
Nu am atins nimc, doar...
- E telescopul vostru? - Da.
Pentru că în telescop sunt niște creaturi micuțe cu urechi...
Ei sunt minimois.
- Mini... ce? - Minimois sunt frații noștrii.
Frații voștri?
- Cât de înaltă e mama voastră? - Mama noastră e natura.
Mama voastră e natura... Asta explica diferența de mărime.
Trebuie să vorbesc cu mecanicul Mă întorc imediat.
Pe poziții.
- Dacă înălțimea sa dorește să urce. . - Cu plăcere.
Beta, grăbește-te.
Nu mișca!
- Ai auzit zgomotul acela? - De la transmisie.
Va dura o săptămână.
Nu se poate, trebuie să-mi duc copilul la școală și să-mi găsesc o slujbă.
- S-ar putea mai repede, dar costă. - Plătesc cât zici.
S-a făcut.
Arthur! Prințul meu! Mi-ai salvat din nou viața.
Pentru asta sunt prinții.
- Ce s-a întâmplat? Unde e Arthur? - Nu știu.
Ceva a ieșit din telescop, ca o ghiulea,
dar nu cred că a fost Arthur. A aterizat în apropiere.
Dacă nu e Arthur, atunci cine e?
M... diabolicul M.
Singura piatră de aici și eu o nimeresc.
Nu ai să mă mănânci, nu-i așa?
Prima lege a naturii: Mănâncă sau vei fi mâncat.
Diabolicul M i-a trimis un mesaj lui Arthur,
și a făcut tot ce i-a stat în putință ca să vină aici,
după ce calea a fost deschisă, a fost ușor.
- Acum e aici. - Și cum rămâne cu Arthur?
În siguranță, desigur.
O, Doamne! Pasajul e distrus.
Arthur, dragă!
Știu că te ascunzi pe aici.
Arthur, nu te mai ascunde. Tata e îngrijorat.
Nu sunt supărat pe tine, îți promit.
Nu vei fi pedepsit.
Bine că te-am găsit.
Dacă ieși afară ai o pungă mare de bezele doar pentru tine.
O pungă de bezele care ți se topesc în gură?
Arthur, unde ești? Ieși afară. Pentru cine sunt bezelele astea?
Pentru mine!
Ai nevoie de o pungă mai mare.
Bau!
Cum a scăpat Arthur din capcana lui Maltazar?
Aflați uitându-vă la noile lui aventuri.
În curând.
Subtitrarea: mgf2768