Desetoro mora ući u izazov.
Cilj je osvajanje slobode.
Dobrodošli na premijeru igara iskupljenja.
Sofisticirana mašina dizajnirana da izabere najjače, najlukavije, najbolje.
Čak i ti možeš osvojiti bogatstvo, slavu i slobodu.
Oklade su otvorene. Spremni smo za početak.
Neka najbolji pobijedi.
Skini mi se! Prestani!
Šta radim ovde? Ko si ti?
Vrijeme je za igru. -Jesi li vidjela to?
Šta se u kurac dešava? -I meni je takođe drago.
Ko si dođavola ti? -Ko si dođavola ti?
Vi ste prvi ljudi koje smo sreli danima. Opusti se.
Niko ti neće nauditi. -Jesi li je vidio?
Koga? -Onu ženu u bijelom.
Idem da pogledam.
Isuse, curo, uzmi tabletu.
Našao sam ovo.
Radi li?
Šta je?
Ništa.
Razmišljam.
Može li još malo svjetla? -Naravno.
Ovo mjesto... Jebeno je ogromno.
Sranje. Ne radi.
U čemu je tačno tvoj problem?
Ne vjerujem ti.
Ne mogu se sjetiti ničega. -Pridruži se klubu.
Koliko dugo si ovde?
Nabasali smo jedno na drugo prije dan, možda dva. -A ti?
Neko vrijeme.
Vidiš ono?
Čega se zadnjeg sjećaš?
Jesi li dobro?
Da.
Sigurno? -Dobro sam.
Čak ni imena?
Ne.
Pogledaj ovo.
Moramo izaći odavde. -Jesi li je našao?
Ovo mjesto je živo.
Ne znamo ništa o njima.
Ne znamo ništa ni o sebi samima.
To su samo ormarići. -Ma nemoj, Šerloče.
Ovde je prolaz.
Šta misliš koliko je sati? -Noć je. -Kako znaš?
Mogu osjetiti. -Šta si ti, vidovnjak?
Da barem jesam. Barem bih znala kako se zovem.
Čujete li to?
Ne čujem ništa. -Tačno.
Nema se šta za čuti. Kažem vam...
Noć je. -Osim ako nismo pod zemljom.
Jesi li dobro?
Je li mrtva? -Ne. Još diše.
Ko je to u kurac?
Ne može nas vidjeti.
Moramo je izvući odande. -Mi? Pogledaj ga.
Stvarno želiš ići tamo? -Ne možemo je ostaviti.
Mislim da se pomjerila. -Nije. Idemo.
Dobro si? Diši. -Da.
Lezi na stranu.
Tvoju stranu.
Ne. Ovuda.
Ne.
Savršeno. -Samo ga drži. Drži!
Kučkin sine...
Mogao si me ubiti. -Biće ti dobro.
Izvini. -Izgleda dobro.
Gdje sam ja?
Šta ti se desilo?
Ne sjećam se. Samo crnog hodnika.
A on? -Ko?
Ne znam ga.
Mislim da je otišao. -Možda da pogledamo.
Možda ne bi trebali.
Jesam li ovo ja?
Ne sjećam se čak ni kako izgledam.
Meni izgledaš dobro.
Vidim te.
Zašto se ničega ne sjećamo?
Ne sjećam se čak ni roditelja.
To se zove selektivna amnezija. -Šta je to?
Uzrokuje je ozljeda.
Pamtimo kako se hoda, priča i sve osnovne stvari,
ali ne sjećamo se detalja iz života.
Ko želi ručak?
Sačekaj. Koji je rok trajanja?
Ozbiljno?
Trebali bi poći. -Sačekaj.
A on?
On ostaje.
Ja ću ga paziti. -Ja ću poći sa tobom.
I ja.
Ovo me mjesto podsjeća na nešto.
Da li si dobro spavao, usranko?
Možda zna nešto. -Šupčino, znaš li nešto?
Znaš li nešto?
Tebi se obraćam. Gdje smo? -Mi smo u paklu.
Mi smo u paklu.
Šta je to?
Vidjela sam ovo.
Upomoć! -Jesi li dobro?
Da. -Ostani tamo.
Pokušaćemo doći do tebe drugim putem. Hajde.
Takmičar eliminisan.
10 malih Indijanaca stoji u redu.
Jedan se odgegao kući, pa ih je ostalo devet.
Vjeruješ li ostalima?
Ne znam.
Skoro kao da ih znam od ranije. -Da sam na tvom mjestu pripazio bih.
Zar ne vjeruješ ni meni?
Izgubili smo je.
Bio je to ćorsokak. U trenutku je bila tu, u sljedećem nestala.
Ko si dođavola ti?
Gdje je djevojka?
Ja... Izgubio sam je. -Koja djevojka?
Bila je djevojka sa nama. Ganjali su nas.
Ganjali? Ko?
Zdravo.
Pokušaj.
Šta si učinio sa našim prijateljem? -Ne znam ništa o vašem prijatelju.
Ne vjerujem ti.
Smirite se svi. -Ko je tebe postavio za šefa? -Imaš govno umjesto mozga?
Ne, samo sam htio razgovarati nasamo. -Prestani. Moramo je pronaći.
Polako. Spusti palicu.
Da, spusti je. -Onda možemo dokučiti šta se u kurac dešava.
Vidjeli smo krv. -Lovila sam.
Zašto si nas pratila?
Ovde sam skoro mjesec dana. Vi ste prvi ljudi koje vidim.
Poznajem te.
Sranje.
Moramo ubrzati. -Opusti se. Stani.
Sad ćemo se uozbiljiti.
Šta se desilo?
Hoćeš li? Prepoloviće me.
Molim te.
Hajde.
Ne! Ne!
Takmičar eliminisan.
Odlično. Ali upamti, samo jedan može preživjeti.
Znam da ova soba ima dvoje vrata.
Gdje su ostali?
Ne znam. Soba je bila prazna.
Ne razumijem šta se dešava.
Čekaj.
Rekao si da znaš curu sa maskom? Otkud?
Ne znam. U redu?
Mislim da znam. -Pokušaj se sjetiti. Važno je.
Pokušava! -Ne diraj me.
Dobro.
Izvini što sam te dotaknuo. Htio sam pomoći.
Stvarno nisam loša osoba.
Kako to da znam? -Upravo sam ti rekao.
Nisam ja bio zavezan za zid.
Ne sjećam se ni zbog čega su me vezali. -Napao si nas. -Ja? -Da. -Ne sjećam se.
Potrudi se.
Takmičari skrenuli sa puta. Aktiviraj mjere sprečavanja.
Bježimo!
Šta se desilo?
Ne znam, ali ovamo je neki prolaz. Hajde!
Sad stvari postaju zanimljive.
Šta jedeš? -Ima okus poput piletine. -Da, ovde ih je mnogo.
Dobro sam. Hvala ti.
Pazi! Samo nemoj... ne diraj ga. -Odakle je ta stvar uopšte došla?
Ne mogu pomjeriti ruku. Prikačilo mi se na ruku.
Ali kao da sam znao gdje ga naći.
Ko su bili ti tipovi? -Ne znam...
Ali su znali da dolazimo.
Čekali su nas.
Koji đavo?
Sačekaj malo.
Nemoj. Zbrkana sam. Šta radiš?
Čekaj. Daj da vidim.
I ti imaš jednu. -Šta?
Izgleda poput tvoje tetovaže. -Nemam tetovažu.
Ta na vratu.
Koji kurac pričaš? -Da, kao njena je.
Ne. Drugačije su.
I ti imaš jednu.
Zašto?
Dajmo im nešto drugo o čemu će razmišljati.
Omogući sjećanja.
Šta tražiš?
Kamere, mikrofone, šta god im otkriva gdje smo...
Šta radimo.
Jesi li našao nešto? -Ne...
Ništa.
Sjećam se.
Bio sam vojnik. Opsada Malte...
1565.
Možda u tvojim snovima. -Ne. Bilo je stvarno.
Otvori svoj um.
Zadnje sjećanje mi je 25. juni...
2154.
Bila sam sretna. -To je nemoguće jer je 2016.
Juni 2016.
Nije. -Ispran ti je mozak.
Oboma je. -Šta je to dođavola?
Adora!
Imamo neuronsku anomaliju. Saznaj o čemu se radi.
Da, Adame.
Priđi bliže.
Vidim te.
Možeš ići. Trebaću te opet za sat vremena.
Čast vam je služiti, kancelaru Gordon.
Ne! -Čekaj!
Hoću da popričam sa njom.
Još nisam dokučio šta si uradila sa mojim sistemom i kako si to izvela.
Anita, ne volim izdajice. -Ti si izdajica! Ti si izdao mrežu!
Izdaja je subjektivan pojam. Nego, drago mi je što ti se sjećanje vratilo.
Reci mi kako si obrnula proces. -Znaš šta?
Jebi se! -Reci mi zašto su drugi nestabilni.
Znaš da ne volim tajne i znaš kako će ovo završiti.
Ne teraj me da te povrijedim više nego što je potrebno. -Izvini, Adame.
78 sekundi do spajanja.
U redu.
Dovršićemo ovo kasnije.
Ne. Ne!
Ne!
Ovo su isti simboli. Vidjeli smo ih ranije. Sjećaš se?
Da, na onom zidu.
Pa, zašto nam je ovo na vratu?
10 ih je.
I nas je 10. -Bilo nas je 10.
Jedan za svakoga.
Takmičari su uključeni. Zagonetke utvrđene.
Razni elementi su povezani.
Sada pogledajmo mogu li ih sastaviti.
Kao što znate, imamo takmičara manje, ali ne brinite. Vratiće se.
Sad je vrijeme za komemoraciju.
Na nesreću, imali smo prvu žrtvu.
Ubijenu od strane kukavice koji zaslužuje istu sudbinu.
ali o tome ne odlučujem ja.
Andron odlučuje.
Slava joj.
Slava joj!
Slava joj! Slava joj!
Slava joj. Slava joj!
Ima li ti ovo smisla?
Ne.
Ne odgovara tvojoj.
Ni tvojoj takođe.
Ali čak i ako je povežemo sa nekim od nas, šta onda?
Stoj! Uhapšen si! Bila sam policajac.
Sad se sjećam.
Prije ovoga, bila sam policajac.
Znao sam da mora biti razlog što te ne volim.
Kakav policajac? -Mrežna policija.
Mreža?
Mreža. 9 korporacija.
Poslije velike katastrofe, 9 korporacija je preuzelo planet...
Prije 25 godina. Ne znamo šta je uzrok, ali je ubila preko 9 milijardi ljudi.
Šaka ljudi sada posjeduje sve.
Svi drugi umiru od gladi.
Nemate pojma kakve stvari sam radila.
Ropstvo je legalno u mom svijetu. Svi su robovi.
2 milijarde najmanje.
Pa šta misliš koja je ovo godina? -2154.
Sve je to sranje.
Zašto smo onda ovde? -Ne znam. Ja sam radila na slučaju.
Ovo je tvoje.
Takmičarev DNK identifikovan.
Uvidi istinu.
Šta je bilo?
Ja...
Ništa. Treba da krenemo.
Konačno.
Mislio sam da ću lično morati da je dostavim.
Klađenje je u porastu.
Ne brini za to. -Ne brinem se. Želim ga se otarasiti.
Hajde da razdrmamo stvari malo.
Pazi se.
Zar se još ne počinješ sjećati?
Gdje je nestala? -Bila je iza nas.
Nismo sigurni na otvorenom.
Dobro si? -Reći ću ti poslije. Hajdemo odavde! Idemo.
To je moja cura.
Oštećenje.
Sranje. Adora!
Vrati slike nazad! -Ne mogu. Nisu na mreži. -Pa vrati ih na mrežu!
Šta ti se desilo?
Gdje... Dobro sam.
Ne!
Dođavola.
Razočarao si nas, Adame. -Kancelaru, mogu objasniti.
Vraćamo se za minut. Moramo resetovati.
Znaš kako su nam važne neuralne veze. -Znam.
Jesam li vas ikad ranije iznevjerio?
Nešto stvarno nije u redu sa ovom igrom.
Oklade su u porastu i zato ne možemo tolerisati bilo kakve prekide.
Shvatam ozbiljnost situacije.
Važno je da ispraviš stvari prije nego stvari izmaknu kontroli.
Ako ne uspiješ, biće posljedica.
Ekselencijo, ovo nije moja prva igra iskupljenja
i još imam par kečeva u rukavu.
Veza obnovljena.
Adora, mislim da je vrijeme da pozovemo komandira. -Dobro.
Ne.
Ne. Ne!
Šta si učinila?
Zašto?
Šta sam ti ja učinio?
Ja...
Čekaj.
Na koga si se kladila?
Ti nisi kao oni! Ne razumiješ! Nikada nećeš biti poput njih! Zar ne shvataš?
Ne. Mreža je iskvarena. Pridruži nam se. Spasi se. Spasi sve... Ne!
Shvatio je jebenu poruku.
Kako ste me našli? -Posrećilo nam se.
I čuli smo te kroz ventilaciju. -Niste na mreži.
Zato vas nisu mogli locirati. -Mreža?
Da. Prvo me pustite da rješim uslovljavanje. Onda ću objasniti sve.
To je moj tunel.
Uslovljavanje se dešava prolaskom kroz tunel. Sva ranija sjećanja se brišu,
a nova se umeću. -Čekaj. Uspori.
Uslovljavanje? -Da. Adaptira mozak igrača
logici igre, ali uspjela sam programirati
post-inducirani mnemoniči povrat. -Engleski, molim te.
Izvini. Vratiće vam se pamćenje. -Hvala Bogu.
Ne budi tako sigurna. -Šta je ovo?
Sve ovo je Andron,
potraga za takmičarima. -Ovo je jebena igra? -Još i gore. Pobjegni i živjećeš.
Nemoj i umrijećeš. Samo malo. Gdje su ostali? -Dvoje je mrtvo.
Razdvojili smo se. -Ko je umro?
Tip sa naočalima, žena, policajka.
Poznavala si je?
Da.
Ono što je rekla je istina. O mreži i 9 korporacija? -Da.
A ropstvo? -Da. -Isuse.
Svi smo robovi. -Da.
Uvijek sam bio dobar prema tebi, zar ne?
Ja...
Da, kancelaru Gordon.
Uvijek sam ti davao sve što ti je trebalo.
Da, jesi.
Onda objasni zašto si to učinila.
Na koga si se kladila?
Moram se pobrinuti za nešto.
Onda ćemo pričati.
Zašto smo onda ovde?
Dobrovoljno si se javila da osvojiš slobodu za sebe i tvoje voljene.
Pobjednik može odabrati još troje ljudi.
Ali sjećanja koja imamo,
sva su iz drugačijih vremena. -To je zato što svake sezone
Andron mijenja eru i ambijent. Virus koji sam unijela kvari bazu podataka igre.
Radiš ovde?
Bila sam šefica medicinskog odjela dok nisam srela policajku.
Istraživala je Adama. Adam vodi potragu.
Zbog čega je istraživan?
Manipulirao je rezultatima. -Ko živi i umire?
Da. -Jebeš ovo. Idem ja odavde.
Nemoj!
Imaš nanokamere na mrežnjači.
Mreža emitira sliku gledaocima širom svijeta.
Kako to misliš, "širom svijeta"?
Da. Javnosti, robovima... Sve ovo doživljavaju kroz vaše oči.
Nadam se da te ne uznemiravam.
Znaš da te kancelar Gordon uvijek lagao, zar ne?
I da su sva tvoja sjećanja samo dugi niz bajki.
I da je on odgovoran za smrt tvojih roditelja u jamama?
Ali možeš promijeniti stvari ako želiš.
Ne moraš više da patiš pod njim.
Znaš šta ti nudim, zar ne?
Osvetu.
Ja bih rekao, slobodu.
I hvala ti što si mi nabavila kancelarove dokumente.
Vratimo se tvojim putem i klonimo se mreže. Mogu li?
Sagnite se!
Hajde. Idemo.
Jesi li dobro?
Pogledaj me.
Gotovo je.
Diši.
Svi ga znate. Prošlogodišnji pobjednik.
Naš šampion ima saopštenje. -Riječ je o Andron.
Odlučio sam da se takmičim u sljedećim igrama iskupljenja.
Nevjerovatno. Ovo se nikad prije nije desilo.
Slobodan čovjek svojevoljno odlučuje da ponovo igra.
Ali zašto? Oslobođen si.
Bogat si. Slavan. -Želim to da uradim za one koje sam izgubio...
Da im odam počast.
I za one koje mogu spasiti u nadolazećoj potrazi.
Neka Bogovi budu uz mene i sve one koje se klade na mene.
Gotovo je. Gotovo.
Gotovo je. Diši.
Ja nisam rob.
Zašto se onda ne sjećaš imena? -Naravno da ga se sjećam.
Zovem se...
Ne sjećaš se jer ga nemaš.
U ovom svijetu si samo broj? -Kako to?
Broj.
Pamćenje će ti se vratiti uskoro.
Onda ćeš se sjetiti. -Nisam sigurna da želim.
Kako si uspjela iskvariti sistem?
Ubacila sam virus u svoj krvotok i zagadila je.
Nanokamere idu ravno u neuralnu vezu.
Robovi mogu uložiti svoju slobodu na tebe. -Šta to znači?
Ako dobiju okladu, biće slobodni kao i ti,
ali ako izgube, umiru zajedno sa tobom.
Ovuda.
Ne želim da živim u ovakvom svijetu. -Nemaš izbora! Niko od nas ga nije imao.
Bila si sa onim ludakom kad smo te pronašli.
Dvostruko uslovljavanje je izazvalo povredu mozga. Znao je za rizik.
Htio je da igra ponovo. -Zašto?
Osveta. Mreža mu je pobila cijelu porodicu.
Znao je policajku.
Gotovo je.
Tek počinjemo. Sredi ih.
Adam nas je zaustavio i kada smo se probudili obrisao nam je pamćenje
i vratio nas nazad u igru. -A sada?
Još imam dokumente u neuročipu. Ljudi trebaju znati istinu.
Onda te moramo izvesti odavde. -Pronađimo ostale.
Bio sam ovde ranije.
Jesi li dobro?
Šta sad? -Znam prolaz,
ali kad se vratimo na mrežu, nanokamere će se ponovo aktivirati...
... i naći će nas. -Čim nađemo ostale, idemo ravno do kripte. -Kripte?
To nam je jedini izlaz. -Što znači da smo pobijedili.
I Adam će biti zaustavljen. -Ima još.
Kad sam skinula informacije o uroti na moj neuročip,
otrkila sam da je katarstrofu koja je pobila 9 milijardi ljudi
namjerno uzrokovala mreža. -Tako znači.
Započećemo revoluciju.
Sve do prije par godina,
mnogi su uspjeli pobjeđivati, a samo neki ginuli.
Nažalost, zadnjih godina,
naša veličanstvena igra je uzrokovala previše smrti.
Dobri ljudi koji ne samo da su se borili za svoju slobodu,
već slobodu za sve.
Odajmo počast palima i ne zavboravimo ih.
Dođite. Brzo.
Gdje je tip sa naočalima? -Nije uspio.
Ti si doktorica. -Da.
Sjećaš li me se? -Dobrodošli nazad, prijatelji,
u šou koji nikad ne prestaje. Promješajmo karte.
Ne znam... -Još sjećanja će ti se vratiti.
Hajde. Idemo.
Moramo zaštititi djevojke.
Hajde! Idemo, idemo!
Idemo, idemo!
Hajde.
Niste valjda stvarno mislili da će biti tako lako.
Gdje je?
Nestao je.
Tamo je.
Ne. Ne.
Takmičar eliminisan.
Molim te, nemoj.
Govno jedno.
Ubio si je.
Zašto?!
Samo malo. Ovo je skrovište,
ali čije je? -Moje.
Ne radi! -Ideš prebrzo. Udahni duboko.
Takmičarev DNK identificiran.
To je moj broj.
Hej, ljepotane.
Šta se dešava?!
Takmičaru, unesi tačnu sekvencu da rješiš ovu igru iskupljenja.
Pristub odobren. Igra iskupljenja rješena.
Šta se dešava? Jer ja...
Očigledno nismo više u Kanzasu. Da objasnim par stvari.
Upozorio sam te, Adame!
Sada ćeš platiti za svoju nesposobnost! -Ekselencijo, ja...
Nemamo resursa da držimo više od 2 milijarde robova živim! -Znam.
Ne možemo rizikovati da izađe u javnost
da namještamo igru da održimo brojno stanje.
Ali, ekselencijo, vi ste mi naredili...
To bi moglo pokrenuti globalnu pobunu!
Kada pobjednici budu sigurni,
priznaćeš da si kriv
i predati se mrežnoj policiji. -Neće biti pobjednika.
Molim?
Ekselencijo, imam plan.
Ne.
Ne razumijem.
Nešto nije u redu. Ne bi trebalo da bude ovako.
Nego kako?
Čekaj.
Sad si spremna.
Bila mi je sestra.
Ko? -Žena u bijelome.
I ubili ste je.
O čemu pričaš? -Sad se sjećam. -Čega?
Adam nas je tretirao kao kćerke.
Ne.
To je laž. Sjećanja te varaju. Bila si uslovljena.
Poput nas si. Bila si poput nas.
Poput nas si!
Bježite.
Gdje je... jebeni...
Ne!
Adora!
Neka mrežna policija uhapsi kancelara Gordona.
Namještao je igre. Hladnokrvno je ubijao.
I još pri tome zaradio.
Predaj ga mrežnoj policiji. -Da, gospodine.
Gdje je otišla?
Nema jebenog smisla.
Doktorica je rekla da ne bi trebalo da bude ovako.
Kako to misliš?
Neuročip.
Sve ovo je iluzija. Zarobljeni smo u igri.
Šta to govoriš? -Skoncentriši se. Pokušaj se sjetiti.
Fokusiraj se na ono što je stvarno. Pogledaj me!
Šta ako se vrati? -Skoncentriši se.
Zatvori oči i skoncentriši se.
Sad se sjećam.
I ja.
Bičevanje, lanci...
Bol.
Ovde sam da izbavim roditelje iz jama.
Pogledaj. Sačekaj.
Pogledaj.
Hajdemo.
Bježi. Bježi!
Idi!
Neću te ostaviti.
Kako si znala? -Jer sam Šerlok.
Neuročip.
Sve je ovo iluzija.
Odlično. Dobrodošli na drugi nivo.
Sad znate cijelu istinu. Znate ko je gospodar igre.
Nastavite gledati, robovi.