WWW.MY-SUBS.COM
Бунцао је али је тражио вас, по имену.
Покажи му.
При себи је имао само ово...
И ово.
Дошли сте да ме убијете?
Знам шта је то.
Већ сам то видео. Пре много, много година.
Припадало је човеку кога сам срео у полузаборављеном сну.
Човек обузет неким радикалним идејама.
Који је најотпорнији паразит?
Бактерија? Вирус?
Цревна глиста?
Г. Коб жели да каже...
Идеја.
Отпорна. Изузетно заразна.
Кад идеја једном уђе у мозак, скоро ју је немогуће избрисати.
Потпуно оформљена и јасна идеја, она остаје.
Тамо негде. -Да би је украли такви као ви?
Да. У стању сна слаби свесна одбрана...
...и мисли постају подложне крађи.
То се зове екстракција.
Г. Саито, можемо да увежбамо вашу подсвест за одбрану...
... чак и од највештијег екстрактора.
Како то?
Зато што сам ја највештији екстрактор.
Умем да вам копам по уму и нађем тајне. Знам све трикове.
Могу да вас обучим тако да чак и док спавате...
... ваша одбрана није успавана.
Ако желите моју помоћ, морате да будете искрени.
Морам да познајем ваше мисли боље од ваше жене...
... боље од вашег психијатра, боље од иког.
Ако је ово сан, а ви имате сеф пун тајни...
... ја морам да знам где је тај сеф.
Ако желите да ово успе, морате потпуно да ме пустите унутра.
Желим вам пријатно вече. Ја ћу у међувремену да размислим.
Он зна.
Шта се то дешава тамо?
Саито зна. Игра игру.
Није битно. Могу да је узмем. Веруј ми.
Информација је у сефу.
Погледао је у њега кад сам поменуо тајне.
Шта ће она овде?
Врати се у собу. Ја ћу ово да средим.
Пази да буде тако. Дошли смо да радимо.
Ако бих скочила... да ли бих преживела?
Можда, ако скочиш право у воду.
Мал, шта ћеш ти овде?
Мислила сам да ти можда недостајем.
Знаш да је тако.
Али не смем више да ти верујем.
Па шта?
Као да је Артур бирао.
У ствари, жртва воли британске послератне сликаре.
Изволи, седи.
Кажи ми...
Недостајем ли деци?
Незамисливо.
Шта то радиш? -Удишем свеж ваздух.
Не мрдај, Мал.
Хајде, мајку му.
Окрени се.
Пиштољ, Доме.
Молим те.
Сада и коверту, г. Кобе.
Она вам је рекла? Или сте све време знали?
Да сте дошли да ме покрадете или да ми, у ствари, спавамо?
Желим да знам име вашег налогодавца.
Нема сврхе претити у сну, зар не, Мал?
Зависи од претње.
Убијањем би га само пробудили.
Али бол...
Бол је у уму.
Судећи по декору, налазимо се у твом уму, зар не, Артуре?
Шта радиш?! Прерано је! -Знам. Али сан се руши.
Покушаћу да држим Саита још мало у сну. Скоро смо на циљу.
Био је близу. Врло близу.
Држите га!
Неће успети. Пробуди га.
Неће да се пробуди!
Дај му удар! -Шта?
Потопи га.
Онесвестио се.
Припремили сте се, зар не?
Ни мој шеф обезбеђења не зна за овај стан. Како сте га нашли?
Човек вашег ранга тешко може да држи љубавно гнездо у тајности...
... нарочито када је у вези са удатом женом.
Она не би... -Ипак, ето нас.
Са дилемом. -Све су ближе.
Добили сте оно што сте тражили. -Није тако.
Изоставили сте кључни део информације, зар не?
Нешто сте сакрили, јер сте знали шта смерамо.
Зашто сте нас уопште пустили? -На аудицију.
Аудицију за шта? -Није битно. Нисте прошли.
Извукли смо сваки делић информације из вас.
Али превара је била провидна.
Зато... пустите ме и идите. -Изгледа да не схватате, г. Саито.
Корпорација која нас је најмила не прихвата неуспех.
Нећемо преживети ни два дана.
Кобе?
Изгледа да ћу ово морати на грубљи начин да урадим.
Испричај шта знаш! Говори!
Увек сам мрзео овај тепих.
Упијао је мрље и видело се где је излизан.
Али је сигурно од вуне.
Сада...
Ја лежим на полиестеру.
Што значи да не лежим на свом тепиху, у свом стану.
Успели сте да оправдате свој углед, г. Кобе.
И даље сањам.
Како је било? -Није било добро.
Сан унутар сна. Задивљен сам.
Али у мом сну играте по мојим правилима.
Да, али г. Саито...
Нисмо у вашем сну.
Ми смо у мом сну.
Будало. Како си превидео тепих?
Нисам ја крив. -Ти си архитекта.
Нисам знао да ће да трља образ!
Доста.
Ти... шта је то било?
Све је под контролом. -Како изгледа када није?
Немамо времена за ово. Силазим у Кјоту.
Зашто? Неће да прегледа сваки купе.
Не волим возове.
Од сада, свако за себе.
Хало?
Здраво, тата. -Здраво, тата.
Здраво, како сте? Како иде?
Добро. -Ваљда смо добро.
Добро? Ко је само ваљда добро? Ти, Џејмсе?
Да. Тата, када се враћаш кући?
Не могу, срце, не могу. Нећу моћи још неко време.
Зашто?
Рекао сам ти, зато што сам стално заузет.
Бака каже да се никада нећеш вратити.
Филипа, ти си?
Дај ми баку, молим те.
Одмахује главом.
Надајмо се да није у праву.
Тата?
Кажи, Џејмсе.
Је ли мама с тобом?
Џејмсе, већ смо причали о томе.
Мама није више с нама.
Где је?
Доста је било, децо. Поздравите се.
Послаћу неке поклоне по деди.
Будите добри, будите...
Превоз је на крову. -Добро.
Добро си?
Јесам. Зашто?
Тамо у сну, појавила се Мал.
Извини за ногу. Неће да се понови.
Све је горе, зар не? -Добићеш само једно извињење.
Где је Неш? -Није се појавио. Да га сачекамо?
Не, пре 2 сата је "Кобол" требало да добије Саитове планове о проширењу.
Сада већ знају да нисмо успели. Време је да нестанемо.
Где ћеш ти? -У Буенос Ајрес.
Тамо могу да се примирим док се не слегне прашина. Ти?
У САД.
Поздрави их.
Продао вас је. Дошао је да откупи свој живот.
Зато вама нудим то задовољство.
Ја не решавам ствари на тај начин.
Шта ћете с њим? -Ништа.
Али не знам шта ће "Кобол" да уради.
Шта тражите од нас? -Усађивање.
Је ли то могуће? -Наравно да није.
Ако идеја може да се украде из нечијег ума...
... зашто не би могла и да се усади? -Ево, ја убацујем идеју у ваш ум.
Кажем вам: "Не мислите на слонове." На шта ћете да мислите?
На слонове.
Али идеја није ваша, јер знате да сте је добили од мене.
Жртвин ум увек може да одреди порекло идеје.
Немогуће је лажирати праву инспирацију. -То није тачно.
Можете то да учините? -Имам ли избора?
Зато што могу да се нагодим са "Коболом".
Онда имате избора.
Бирам да идем.
Кажите посади куда да вас одвезе.
Господине Кобе!
Желите ли да идете кући?
У Америку? Својој деци?
То не можете да средите! Нико то не може!
Баш као и усађивање. -Кобе, идемо.
Колико је та идеја сложена? -Једноставна је.
Нема једноставне идеје, ако треба да се убаци у нечији ум.
Мој главни конкурент је старац, слабог здравља.
Његов син ће ускоро да наследи контролу над корпорацијом.
Треба да одлучи да растури царство свог оца.
Кобе, не смемо да прихватимо. -Сачекај.
Ако бих чак и могао то да урадим...
... тражим гаранцију.
Како знам да можете да испуните то? -Не знате.
Али могу.
Дакле... желите ли да скочите у неизвесно?
Или да остарите пуни кајања...
... чекајући да умрете у самоћи?
Саставите тим, г. Кобе. И паметније бирајте своје људе.
Знам колико желиш да идеш кући.
Али ово је немогуће.
Могуће је. Треба само ући довољно дубоко.
То се не зна.
Већ сам то радио.
Коме си то урадио?
Зашто идемо у Париз?
Треба нам нови архитекта.
Никада ниси волео своју канцеларију, зар не?
У оном шпајзу нема простора за размишљање.
Зар је за тебе безбедно да будеш овде?
Екстрадиција између Француске и САД...
... је бирократска ноћна мора.
У твом случају би се можда потрудили.
Донео сам ти ово да даш деци кад будеш могао.
Потребно је више од плишане играчке ту и тамо...
... да убеди децу како још увек имају оца.
Радим оно што знам, оно чему си ме ти научио.
Нисам те учио да будеш лопов. -Учио си ме да наводим туђи ум...
... али након свега што се десило...
... није ми преостало много легалних начина да користим ту вештину.
Зашто си дошао овде, Доме?
Мислим да сам нашао пут до куће.
Посао за неке врло, врло моћне људе.
Ти људи можда могу да среде да се заувек избрише оптужница.
Али потребна ми је твоја помоћ.
Дошао си да поквариш мог најбољег и најпаметнијег студента.
Знаш шта ја нудим. Нека одлуче сами.
Новац. -Не само новац.
Сети се.
Прилика да се граде катедрале, читави градови...
... ствари које никад нису постојале, нити могу да постоје у стварном свету.
Желиш да пошаљем још некога у твоје фантазије?
Они не улазе у сан.
Само пројектују нивое и уводе сневаче у њих. То је све.
Пројектуј их онда сам.
Не дозвољава ми Мал.
Врати се у стварност, Доме.
Молим те. -Стварност.
Она деца, твоји унуци...
... чекају да им се отац врати кући. То је њихова стварност.
Овај посао, последњи посао, вратиће ме кући.
Не бих стајао овде када бих знао да постоји други начин.
Потребан ми је архитекта, добар као што сам ја некада био.
Имам некога још бољег.
Аријадна?
Ово је г. Коб.
Драго ми је.
Ако имаш времена, г. Коб би ти понудио посао.
Стажирање?
Не баш.
Тестираћу те.
Нећете ништа да ми причате о послу?
Да видим можеш ли, пре него што ти га опишем.
Зашто? -Зато што није баш најлегалнији.
Имаш два минута да направиш лавиринт који се решава за један минут.
Стој.
Опет.
Стој.
Мораћеш више да се потрудиш.
То је већ боље.
Кажу да човек користи само делић потенцијала свог мозга.
То је у будном стању.
Ум може у сну да учини скоро све.
На пример?
Замисли да пројектујеш зграду. Свесно ствараш сваки детаљ.
Некада имаш осећај као да се сама пројектује.
Да, као да је откривам.
Аутентична инспирација, зар не?
Наш ум у сну то ради стално.
Ми истовремено и стварамо и опажамо наш свет.
Наш ум то тако добро ради да не знамо шта се дешава.
То нама омогућава да упаднемо усред тог процеса.
Како? -Преузимамо стварање.
Ту си ми потребна.
Ти ствараш свет снова.
Ми убацимо жртву у тај сан, она га испуни својом подсвешћу.
Како да убацим довољно детаља да поверује да је то стварност?
Снови делују стварно док смо у њима, зар не?
Тек када се пробудимо схватимо да је ту нешто чудно.
Питаћу те нешто.
Никада се, у ствари, не сећаш почетка сна, зар не?
Увек се нађеш усред догађаја.
Ваљда је тако. -Како смо онда доспели овамо?
Дошли смо из...
Размисли, Аријадна. Како си доспела овамо?
Где си сада?
Ми сањамо? -Ти си, у ствари, у атељеу, спаваш.
Ово ти је прва лекција у заједничким сновима. Остани мирна.
Ако је ово само сан, зашто онда...
Зато што то никада није "само сан".
Стакло на лицу страховито боли. Када си у сну, делује као да је стварно.
Зато је војска развила заједничке снове.
Програм обуке. Војници се међусобно убијају, боду и даве.
Затим се пробуде.
Како су архитекте ушле у то?
Неко је морао да пројектује снове.
Дај нам још пет минута.
Пет минута? Али... причали смо најмање један сат.
Током сна мисли лете брже.
Зато време наизглед спорије протиче.
Пет минута у стварности даје пун сат у сновима.
Зашто не видиш шта можеш да смислиш за пет минута?
Имаш основ. Књижара, кафе.
Скоро све остало је ту.
Ко су ови људи? -Пројекције моје подсвести.
Твоје?
Сети се, ти си сневач. Ти си изградила овај свет.
Ја сам субјект. Мој ум га насељава.
Можеш да причаш са мојом подсвешћу.
Један од начина извлачења података из жртве.
Који су други начини?
Стварањем нечег сигурног, као што је трезор или сеф.
Ум их аутоматски напуни подацима које жели да заштити.
Разумеш? -Онда ти провалиш и украдеш.
Па...
Мислила сам да је простор снова заснован на визуелном...
... али више је испуњен осећајима.
Питам се шта се дешава кад почнеш да се петљаш у физику?
Занимљиво, зар не?
Јесте.
Зашто сви гледају у мене?
Зато што моја подсвест осећа да неко други ствара овај свет.
Што више мењаш, то више пројекције почињу да те прогоне.
Прогоне?
Осете страну природу сневача.
Нападају, као кад бела крвна зрнца крену на инфекцију.
Напашће нас? -Неће.
Само тебе.
Ово је сјајно, али знај, ако наставиш овако да мењаш...
Човече... можеш ли мало да обуздаш своју подсвест?
То је моја подсвест. Не могу да је контролишем.
Импресивно.
Познат ми је овај мост. То место стварно постоји, зар не?
Да, прелазим преко њега сваки дан.
Немој да убацујеш ствари из сећања. Увек замисли нова места.
Цртам на основу онога што знам.
Користи само детаље. Бандеру, или говорницу. Никада целе области.
Зашто? -Кад градиш снове на основу сећања...
... лако губиш представу о томе шта је стварност, а шта сан.
То се десило теби? -Слушај ме.
Ово нема никакве везе са мном.
Зато сам ти ја потребна за грађење снова?
Хеј, склони се од ње. Одбиј! Одбиј!
Кобе! -Бежите!
Пусти ме! -Мал!
Мал! -Пробуди ме!
Пробуди ме! Пробуди ме!
Мал! Не, не!
Погледај ме. Све је у реду. У реду је.
Зашто нисам могла да се пробудим?
Није још било истекло време.
Из тог сна можеш да се пробудиш само ако умреш.
Требаће јој тотем. -Шта?
Тотем је мала, лична...
Сјајна ти је подсвест, Кобе!
Баш је симпатична!
То му је жена?
Да. Дакле, тотем. Мали предмет, по могућству тежак.
Стално је при теби, и само ти знаш.
Нешто као новчић? -Не.
Нешто јединствено. Ово је наштелована коцкица.
Не смеш да је такнеш, упропастићеш сврху.
Једино ја знам где је тачно оптерећена ова коцкица.
Када погледаш у свој тотем...
... знаћеш без сумње да ниси у туђем сну.
Не знам да ли не можеш, или не желиш да видиш шта се дешава...
... али Коб има озбиљних проблема које покушава тамо да закопа.
Немам намеру да отворим свој ум неком таквом човеку.
Вратиће се она. Нисам досад видео да је неко тако брзо ушао у штос.
Стварност јој неће бити довољна. Кад се врати...
Кад се врати, даћеш јој да прави лавиринте.
Где ћеш ти бити? -Да посетим Имса.
Имса? Он је у Момбаси. То је "Коболов" терен.
Неопходан ризик.
Има много добрих лопова. -Нама не треба само лопов.
Нама треба фалсификатор.
Трљај колико хоћеш, неће да се размноже.
Никад се не зна.
Идем по пиће.
Ти частиш.
Још ниси научио да пишеш правилно. -Носи се.
Какав ти је рукопис?
Разноврстан. -Добро.
Хвала.
Усађивање.
Пре него што почнеш да причаш како је то немогуће...
Могуће је, само је тешко.
Занимљиво. Артур стално прича да је неизводљиво.
Артур. И даље радиш с том везаном врећом?
Добро ради свој посао, зар не?
Најбоље. Нема маште.
Као што је ти имаш.
Ако желиш да изведеш усађивање, биће ти потребна машта.
Да те питам. Јеси ли то већ некада радио?
Покушали смо. Усадили смо идеју, али није се примила.
Није била довољно дубоко? -Не ради се само о дубини.
Потребан је само зачетак идеје...
... како би се она природно развила код жртве. Врло деликатна ствар.
Каква је то идеја коју треба да усадиш?
Наследник велике корпорације треба да растури очево царство.
Ту имаш разне политичке мотиве...
... антимонополска расположења и тако даље. Али све то је...
То зависи од предрасуда жртве, видиш?
Треба почети од најосновнијег.
Шта би то било?
Однос са оцем.
Имаш хемичара? -Још не.
Овде постоји један човек. Јусуф.
Мућка састојке на свој начин.
Поведи ме код њега.
Чим се отарасиш пратње. Човек за шанком.
"Кобол".
Она награда је понуђена за мене живог, или мртвог?
Не сећам се. Видећемо хоће ли да запуца.
Изведи ометање. Видећемо се доле у бару за пола сата.
Овде? -Неће да очекују.
Важи.
Фреди! Фреди Симонс!
То си ти, зар не?
Не, ниси ти.
Сада не сањаш, је ли?
Једну кафу.
Кафу.
Једну кафу.
Превоз, г. Кобе?
Шта ћете ви у Момбаси? -Штитим своју инвестицију.
Тако се ти отарасиш пратње?
Другачија је пратња.
Коб је рекао да ћеш да се вратиш.
Одупирала сам се, али... -Али, ово се не пропушта.
То је...
Чиста креација.
Погледајмо примере парадоксалане архитектуре.
Треба да савладаш неке трикове...
... за градњу три нивоа снова. Извините.
Какве трикове?
У сну можеш да вараш, и да створиш немогуће облике.
Можеш да створиш затворени обруч, као што су Пенроузове степенице.
Бесконачно степениште.
Видиш?
Парадокс.
Овакав затворени систем...
... помаже ти да маскираш границе сна који ствараш.
Колико треба да буду велики ти нивои?
Може да буде било шта, од једног спрата до целог града.
Али треба да буду и сложени, да се ми сакријемо од пројекција.
Лавиринт. -Тако је.
Што је бољи лавиринт...
То ми имамо више времена пре него што нас пројекције ухвате?
Тако је.
Моја подсвест делује пристојно. -Чекај само, постаће гадно.
Нико не воли да му неко други петља по уму.
Коб не може више да гради, зар не?
Не знам да ли не може, знам да неће.
Мисли да је сигурније ако он не зна план.
Зашто?
Неће да ми каже. Мислим да је то због Мал.
Његова бивша жена? -Није му бивша.
Још су заједно? -Не.
Она је мртва.
То што видиш је његова пројекција ње.
Каква је била у стварном животу?
Била је дивна.
Тражите хемичара? -Да.
Да склопи смешу за посао?
И да пође на терен с нама.
Ја ретко идем на терен, г. Кобе.
Потребан си нам да саставиш одговарајућу смешу за наше потребе.
Које су? -Велике дубине.
Сан унутар сна? Два нивоа?
Три.
Немогуће. Толико снова унутар снова је превише нестабилно.
Јесте могуће. Треба само додати седатив.
Моћан седатив.
Колико чланова тима? -Пет.
Шест.
Знаћу да сте обавили посао једино ако и ја пођем с вама.
На оваквом послу нема места за туристе, г. Саито.
Изгледа да овог пута има.
Одавде треба почети. Ово користим сваки дан.
За шта? -Показаћу вам.
Можда не желите да видите.
После вас.
Десет... дванаест... сви повезани. До ђавола.
Долазе сваки дан да заједнички сањају.
Видите? Врло је стабилно.
Колико дуго траје сан? -По три, четири сата сваки дан.
Колико је то у сновима?
Са овом смешом? Око 40 сати, сваког дана.
Зашто то раде? -Реците му, г. Кобе.
После неког времена, једино је тако могућ сан.
Сањате ли ви још увек, г. Кобе?
Долазе овамо сваки дан да спавају? -Не.
Долазе да се пробуде.
Сан је постао њихова стварност.
Ко сте ви да тврдите другачије?
Да видимо шта умеш.
Знаш како да ме нађеш.
Знаш шта треба да радиш.
Добро, зар не?
Добро сте, г. Кобе?
Јесам. Све је у реду.
Роберт Фишер, наследник конгломерата "Фишер енергија".
Какав је ваш проблем са г. Фишером?
То се вас не тиче.
Г. Саито, ово није обична индустријска шпијунажа.
Тражили сте усађивање.
Надам се да разумете озбиљност тог захтева.
Семе које посадимо у његов ум постаће идеја.
Та идеја ће да га одреди као личност.
Можда ће да промени...
Можда ће да промени све у њему.
Једино им ми стојимо на путу до потпуне енергетске доминације.
Неће више бити конкуренције.
Они ће половини света да контролишу снабдевање енергијом.
Постаће практично нова суперсила.
Свету је потребно да се Роберт Фишер предомисли.
Ту наступамо ми.
Какав је однос Роберта Фишера и његовог оца?
Прича се да је тај однос компликован.
Не можемо да радимо само на основу прича.
Могу ли да стигнем до овог човека? Браунинг.
Десна рука оца, кум сина.
Могуће је, уз праве препоруке.
Препоруке су моја специјалност, г. Саито.
Не видим овде договор. Сруши их.
Г. Браунинг, Морис Фишер је увек избегавао суђење.
Хајде да Морису директно пренесемо твоју забринутост.
Нема потребе.
Не, мислим да би требало.
Како је он?
Не желим непотребно да му сметам, али...
Роберте, рекао сам ти да држиш... Чекај, уради тако...
Смирите се, г. Фишеру... -Изгурај то!
Никад, никад! Зар ниси, кад сам тражио...
Остави то.
Овде.
Мора да му је драга успомена.
Ставио сам је поред кревета. Није ни приметио.
Роберте...
Морамо да разговарамо о овлашћењу.
Знам да ти је тешко, али... -Не сада, ујка Питере.
Лешинари круже.
Што је Морис Фишер болеснији, то је Питер Браунинг моћнији.
Имао сам прилику да посматрам Браунинга.
Ушао сам у његов лик, проучио понашање, и тако даље.
У првом слоју сна могу да имитирам Браунинга.
Могу да предложим концепте Фишеровој будној свести.
Када га одведемо један слој дубље...
... његова пројекција Браунинга требало би то да потврди.
Значи, сам себи предлаже идеју.
Управо тако. Једино тако ће да се прими, ако делује самостворено.
Имсе, задивљен сам.
Твоја љубазност је, као и увек, добродошла, Артуре. Хвала.
Пошао си сам, или...?
Не, само сам нешто пробао.
Нисам знао да има некога...
Радила сам на тотему.
Да видим.
Напредујеш, зар не?
Елегантно решење за везу са стварношћу.
Ти си то смислио? -Не, већ...
У ствари, Мал је то смислила.
Ова је била њена. Завртела би се у сну и никад не би пала.
Само се вртела, вртела...
Артур ми је рекао да је преминула.
Како напредују лавиринти?
Сваки је повезан са делом жртвине подсвести...
... у који покушавамо да допремо.
Доњи ниво је болница, да Фишер ту доведе свог оца.
У ствари, имам питање везано за овај план.
Не уводи ме у детаље. Једино сневач треба да зна план.
Зашто је то тако важно?
Ако неко од нас уведе своје пројекције.
Не смеју да знају детаље лавиринта.
То јест, ако ти уведеш Мал.
Не можеш да је држиш изван тога, зар не?
Тако је. -Не можеш ти да градиш...
... јер ако ти знаш лавиринт, и она га зна.
Она би саботирала целу ствар.
Кобе, знају ли остали? -Не.
Мораш да их упозориш ако се ово погоршава.
Нико не каже да се погоршава.
Треба да стигнем кући, једино ми је до тога сада стало.
Зашто не можеш да идеш кући?
Зато што они мисле да сам је ја убио.
Хвала ти. -Зашто?
Што ниси питала јесам ли је убио.
"Растурићу очево царство."
Очигледно је да би Роберт одбацио такву идеју.
Зато треба да му је усадимо дубоко у подсвест.
Подсвест покрећу емоције, а не разум.
Морамо ово да претворимо у емоционални концепт.
Како се пословна стратегија претвара у емоцију?
Ту смо да то смислимо. Робертов однос са оцем је...
... најблаже речено, напет. -Да идемо на то?
Можемо растурање компаније да представимо као инат оцу.
Не, зато што позитивна емоција сваки пут поклопи негативну.
Сви чезнемо за помирењем, за катарзом.
Роберт Фишер мора да има позитивну емоцију у вези с овим.
Покушајмо онда овако...
"Мој отац прихвата што желим да идем својим путем, а не његовим."
Могуће.
Могуће? Треба нам нешто јаче од "могуће".
Хвала на доприносу, Артуре.
Извини што желим да будем конкретан.
Конкретан?
Код усађивања није важно бити конкретан.
Када уђемо у ум, радићемо с оним што затекнемо.
На површинском нивоу улазимо у његов однос с оцем.
Рецимо: "Нећу да идем очевим стопама."
На следећем нивоу му дајемо: "Створићу нешто сам за себе."
На најдоњем нивоу вадимо тешку артиљерију.
"Мој отац не жели да будем он." -Управо тако.
На трећем нивоу снови могу да се уруше због најмањег потреса.
Седација.
Сан који је довољно стабилан да држи три нивоа сневања...
... за то нам је потребан изузетно јак седатив.
Лаку ноћ.
Наша смеша за заједничке снове...
... ствара јасну везу између сневача док истовремено појачава рад мозга.
То јест, даје нам више времена.
Рад мозга у сну ће бити појачан око 20 пута.
Када уђете у сан унутар сна, тај ефекат се нагомилава.
То су три сна, десет сати пута 20...
Извините, не иде ми математика. Колико је то времена?
У првом нивоу је недељу дана.
У другом је шест месеци, док је у трећем...
То је десет година.
Ко би желео да остане у сну десет година?
Зависи од сна.
Када извршимо усађивање, како излазимо?
Надам се да имаш нешто елегантније од метка у главу.
Удар. -Шта је то удар?
Ово би био удар.
Осећај пропадања који те тргне и пробуди.
Избаци те из сна. -Осетићемо удар под овом седацијом?
Ту сам био лукав.
Прилагодио сам седатив тако да не утиче на средње ухо.
На тај начин, без обзира на дубину сна, сневач осећа пропадање.
Или гурање.
Штос је у синхронизованом удару који продире кроз сва три нивоа.
Музичко одбројавање може да усклади различите ударе.
Нема заказану операцију, посету зубару, ништа.
Зар није требало да оперише колено?
Ништа. Бар ништа са тоталном анестезијом.
Потребно нам је најмање десет сати.
Од Сиднеја до Лос Анђелеса.
Један од најдужих летова на свету. Путује сваке две недеље.
Онда мора да лети приватним авионом.
Не може ако му је авион на поправци.
Мора да буде 747. -Зашто?
Зато што је пилот горе.
Кабина прве класе је у носу. Нико не може да прође.
Морали би да купите целу кабину и да поткупите особље.
Купио сам авио компанију.
Деловало ми је лакше.
Изгледа да смо добили тих десет сати.
Аријадна? Узгред, сјајно обављен посао.
Знаш како да ме нађеш.
Знаш шта треба да радиш.
Сећаш се када си ме запросио?
Наравно.
Рекао си да имаш сан.
Да ћемо заједно да остаримо.
Можемо.
Не би смела да будеш ту.
Хтела сам само да видим шта то "пробаш" сваке ноћи.
Ово нема везе с тобом. -И те како има.
Тражио си да делимо снове. -Ове не. Ово су моји снови.
Зашто себи то радиш?
Једино тако могу да сањам.
Зашто је тако важно сањати?
У сновима смо још увек заједно.
Нису то само снови.
То су сећања. Рекао си да су сећања забрањена.
Знам да сам то рекао.
Покушаваш да је одржиш у животу. Не можеш да се опростиш од ње.
Не разумеш. Ово су тренуци због којих жалим.
То су сећања која морам да променим.
Због чега си зажалио?
Треба да схватиш само једну ствар о мени.
Ово је твоја кућа?
Моја и Мал.
Где је она?
Већ је отишла.
Мој син, Џејмс.
Нешто копа. Можда црва.
Оно је Филипа.
Мислио сам да их дозовем...
... да се окрену и насмеше, да видим...
... та њихова дивна лица, али прекасно је.
Сада или никада, Кобе.
Онда ме захвати паника.
Схватим да ћу да жалим због овог тренутка.
Морам последњи пут да им видим лица.
Џејмсе! Филипа! Дођите!
Али тренутак је прошао.
Шта год да покушавам, не могу да изменим тај тренутак.
Спремам се да их позовем...
Они побегну.
Ако желим да им икада опет видим лица, морам да се вратим кући.
У стварном свету.
Шта ћеш ти овде?
Зовем се...
Знам ко си ти. Шта ћеш ти овде?
Само покушавам да разумем.
Како можеш да разумеш?
Знаш ли како је то бити љубавница?
Бити половина целине?
Не.
Поставићу ти загонетку.
Чекаш воз.
Воз који ће те одвести далеко.
Надаш се да знаш где ће те тај воз да те одведе...
... али ниси сигурна.
Али то није ни важно.
Како то да ти није важно где ће воз да те одведе?
Зато што ћемо бити заједно.
Како си могао да је доведеш овде? -Какво је ово место?
Хотелска соба у којој смо славили годишњице.
Шта се овде догодило?
Обећао си! Обећао си да ћемо бити заједно!
Молим те, мораш да останеш засад овде!
Рекао си да ћемо бити заједно! Да ћемо да остаримо заједно!
Вратићу се по тебе. Обећавам!
Мислиш да можеш да изградиш затвор од сећања и да је ту затвориш?
Стварно мислиш да ће то да је задржи?
Време је.
Морис Фишер је управо умро у Сиднеју.
Када је сахрана? -У четвртак, у Лос Анђелесу.
Роберт ће да прати тело најкасније у уторак. Крећемо.
Кобе, идем с тобом. -Обећао сам Мајлсу. Не.
Тиму је потребан неко ко схвата с чим се ти бориш.
Не морам то да будем ја...
... али мораш Артуру да покажеш то што сам ја видела.
Нађи нам још једно место у авиону.
Ако уђем у авион, а ви не испоштујете договор...
... када слетимо, идем у затвор до краја живота.
Обавите посао током лета.
Обавићу један разговор из авиона.
Нећете имати проблема да прођете пасошку контролу.
Извините. -Извините, ја сам крив.
Мислим да је ово ваше. Вероватно вам је испало.
Јесте ли за неко пиће?
Воду, молим.
Такође.
Хвала.
Нисам могао а да не приметим...
... али јесте ли ви у неком сродству са оним Морисом Фишером?
Да, он је...
Био ми је отац.
Инспиративна особа. Моје саучешће.
Изволите. -Хвала.
За вашег оца.
За покој души.
Ниси могао да пишкиш раније? -Извини.
Превише бесплатног шампањца, Јусуфе?
Духовито.
По оваквом времену сигурно ће да тражи такси.
Будало! Човече, покушај да... -Шетај.
Нека он... морам да прекинем.
Такси! Хвала.
Угао Треће и Маркета. Брзо.
Шта то радите? -Мислио сам да је слободно.
Није. -Можемо заједно.
Не можемо. Станите, да ово...
Сјајно.
Хајде!
Овде има 500 долара. Новчаник вреди више од тога.
Бар да изађем где желим.
Бојим се да то не...
Покривај га! -Доле! Доле!
Шта се то дешава?!
Ово није било у пројекту.
Кобе?
Смакни га!
Добро си?!
Јесам, није ми ништа.
Фишер је читав, можда му је мука.
Саито?
Води Фишера позади!
Води га позади. -Шта се то десило?!
Погођен је? Умире?
Не знам. -Исусе...
Где сте ви били? -Блокирао нас је воз.
Зашто си ставила пружни прелаз усред града?
Нисам. -Одакле онда?
Да ја тебе питам! Откуд она заседа?
Оно нису нормалне пројекције, већ увежбани људи!
Како, увежбани? -Фишер је најмио екстрактора...
... да припреми подсвест за одбрану.
Његова подсвест је сада милитаризована.
Требало је да откријем то.
Зашто ниси? -Смири се.
Немој да ме смирујеш!
То је био твој посао!
Требало је детаљно да проучиш Фишера!
Нисмо спремни за овакво насиље! Имамо искуства с тим обезбеђењем.
Бићемо само пажљивији!
Ово није било у плану! Он умире!
Не, немој! Немој!
У агонији је. Будим га.
Не. То га неће пробудити.
Како то, неће? Када у сну умремо, пробудимо се.
Из овог сна не.
Сада смо под прејаким седативима.
Добро. Шта се дешава кад умремо?
Упадамо у лимбо. -Озбиљно?
Лимбо? -Непројектовани простор сна.
Шта има тамо доле? -Сирова, бескрајна подсвест.
Тамо нема ничег, осим онога што је остало иза неког...
... ако је он заједнички сневач, а већ је био тамо.
У овом случају, то си ти.
Колико можемо да останемо тамо? -Не размишљајте...
... о бекству док не ослаби седатив. -Колико, Јусуфе?
Деценије. Бесконачно. Не знам! Питај њега, он је био тамо.
Одведимо га горе.
Сјајно.
Хвала.
Заробљени смо у Фишеровом уму, гони нас његова војска.
Ако погинемо...
... бићемо у лимбу док нам се мозак не претвори у кајгану?
Ко има прибор за прву помоћ?
Знао си за тај ризик и ниси нам рекао? -Није био предвиђен ризик...
...и оволика пуцњава. -Ниси имао право.
Једино тако може да се иде три нивоа доле.
А ти, знао си за ово и пристао си? -Веровао сам њему!
Јер ти је обећао пола свог дела?
Не, обећао ми је све. Рекао је да је то већ радио.
Стварно? Са Мал? Зато што је испало тако добро?
Нема то везе с овим. Ово радим да се вратим деци.
Увео си нас у ратну зону, без излаза.
Има излаза. Наставићемо посао, обавићемо га што пре...
...изаћи ћемо уз помоћ удара, као и увек.
Пусти то. Ако идемо дубље, све је гадније.
Ја остајем на овом нивоу.
Фишерово обезбеђење нас управо опкољава.
На овом нивоу је 10 сати лета недељу дана.
То значи да ћемо бити убијени сви до једног. То вам гарантујем.
Немамо другог избора осим да наставимо и да будемо брзи.
Доле је једини пут напред.
Спремите се.
Ти, дођи да га продрмамо.
Осигуран сам против отмице до десет милиона.
Требало би да буде једноставно. -Умукни! Неће бити.
У канцеларији твог оца, испод полице...
... је његов лични сеф. Треба нам шифра.
Не знам за тај сеф.
То не значи да не знаш шифру.
Кажи нам како гласи.
Не знам.
Поуздан извор каже да знаш.
Стварно? Ко је тај извор?
Ово кошта 500 долара? -Шта има унутра?
Новац, картице, документа... и ово.
Корисно?
Можда.
Крени. Имаш један сат.
Један сат?
Требало је да имам читаву ноћ за то.
Саито није смео да добије метак у груди.
Имаш један сат. Нађи нешто корисно, молим те.
Шта је то? -Поуздан извор.
Ујка Питер?
Нека престану.
Шифра. -Не знам је.
Зашто Браунинг каже да знаш? -Не знам.
Пустите ме да причам с њим, сазнаћу.
Имаш један сат. Почни да причаш.
Добро си?
Читав си?
Они скотови ме држе већ два дана.
Неко може да уђе у канцеларију твог оца...
... покушавају да отворе сеф.
Мислили су да ја знам шифру, али ја је не знам.
Не знам је ни ја, зато... -Шта?
Морис ми је пре смрти рекао да једино ти можеш да га отвориш.
Мени није дао шифру.
Можда јесте. Само што ти ниси знао да је то шифра за сеф.
Шта би то било? -Не знам, неки смислени низ бројева...
... нешто везано за ваше заједничке доживљаје.
Нисмо ми имали много смислених заједничких доживљаја.
Можда после смрти твоје мајке.
Знаш ли шта ми је рекао после смрти мајке?
"Роберте, нема шта ту да се каже."
Добро, није умео да искаже осећања.
Имао сам 11 година, ујка Питере.
Како му је? -Трпи јаке болове.
Када сиђемо у ниже нивое бол ће бити слабији.
Ако умре?
У најгорем случају?
Кад се пробуди, имаће потпуно збрисану свест.
Кобе, и даље ћу да испоштујем договор.
Ценим то, Саито.
Али, кад се пробудите, нећете се ни сећати договора.
Лимбо ће постати ваша стварност.
Бићете толико дуго доле да ћете постати старац.
Испуњен жаљењем?
Чекајући да умрете сами.
Не.
Вратићу се ја.
И опет ћемо бити млади.
Дишите.
Ови ће да нас убију ако им не кажемо шифру.
Само желе да нас уцене. -Чуо сам шта причају.
Затвориће нас у комби и бациће га у реку.
Добро, шта је у том сефу?
Нешто за тебе.
Морис је увек говорио да је ту највреднији поклон за тебе.
Тестамент. -Морисов тестамент је код адвоката.
То је алтернатива. Овај би био важећи, ако ти то желиш.
Дели фирму на саставне делове.
Биће то крај царства какво сада познајемо.
Уништавање мог наслеђа.
Зашто би он хтео нешто тако? -Не знам.
Волео те је, Роберте.
На свој начин.
На свој начин?
На крају...
Позвао ме је код своје самртне постеље.
Једва је могао да говори.
Али потрудио се да ми каже још само једну ствар.
Привукао ме је ближе.
Могао сам да разазнам...
Само једну реч.
"Разочаран."
Када си био у лимбу?
Можда можеш остале да убедиш да наставе ово.
Али они не знају истину. -Истину? Какву истину?
Да сваког тренутка можеш да убациш локомотиву у ову собу.
Истину да Мал проваљује кроз твоју подсвест.
И истину да, како идемо дубље у Фишера...
...идемо дубље и у тебе.
Нисам сигурна да ће нам се свидети то што затекнемо.
Радили смо заједно.
Истраживали смо концепт сна унутар сна. Ја сам стално терао даље.
Хтео сам да идем све дубље, све даље.
Нисам схватао да тамо доле сати могу да се претворе у године...
... да можемо да се заглавимо толико дубоко да...
... када се насучемо на обалу наше сопствене подсвести...
... губимо везу са реалношћу.
Створили смо, изградили смо наш свет.
Годинама смо то радили.
Изградили смо свет само за нас.
Колико сте дуго били тамо?
Око 50 година.
Исусе...
Како сте могли да издржите?
Није било лоше у почетку, осећали смо се као богови.
Проблем је био у сазнању да ништа од тога није стварно.
На крају је за мене постало немогуће да живим тако.
Шта је било с њом?
Она је закључала нешто, нешто дубоко у себи.
Истину коју је некада знала, али ју је намерно заборавила.
Лимбо је постао њена стварност.
Шта се десило када сте се пробудили?
Пробудити се после тога, после година, деценија...
Бити старе душе бачене натраг у младост?
Знао сам да нешто с њом није у реду. Није хтела да призна.
На крају ми је рекла истину.
Била је опседнута једном идејом.
Једном једноставном идејом која је све променила.
Да наш свет није стваран.
Да она мора да се пробуди и да се врати у стварност.
Ако желимо да се вратимо кући...
... морамо да се убијемо.
Шта је с децом? -Мислила је да су то пројекције.
Да нас наша права деца чекају тамо негде.
Ја сам им мајка! -Смири се.
Мислиш да не видим разлику?
Ако је ово мој сан, зашто немам контролу?
Јер не знаш да сањаш!
Била је сигурна да ја ништа не могу да урадим...
... колико год да сам је молио и преклињао.
Хтела је то да уради, али није могла сама.
Волела ме је превише и смисла је план за годишњицу.
Душо, шта то радиш? -Придружи ми се.
Врати се унутра. Хајде, врати се унутра.
Не, скочићу, а ти ћеш са мном.
Нећу.
Слушај ме.
Ако скочиш, нећеш се пробудити, сећаш се? Умрећеш.
Молим те, врати се унутра.
Хајде. Уђи унутра, да причамо о томе.
Било је доста приче.
Мал... -Изађи и ти...
...иначе одмах скачем. -Добро.
Попричаћемо о овоме.
Важи?
Тражим од тебе да скочиш у неизвесно. -Не, душо.
Не могу. Знаш да не могу.
Стани мало, помисли на нашу децу.
Помисли на Џејмса.
Мисли на Филипу.
Ако пођем без тебе, ионако ће да ти их одузму.
Шта ти то значи? -Код адвоката сам оставила писмо.
У њему пише да се бојим за свој живот.
Да си претио да ћеш да ме убијеш.
Зашто си то урадила? -Волим те, Доме.
Зашто си ми то урадила?
Ослободила сам те осећаја кривице што их остављаш.
Идемо кући, нашој правој деци.
Не, не, не, Мал. Слушај ме. Погледај ме, молим те.
Чекаш воз.
Мал, немој, мајку му! -Воз који ће те одвести далеко.
Џејмс и Филипа нас чекају!
Надаш се да знаш где ће воз да те одведе, али ниси сигуран.
Мал, погледај ме! -Али то није ни важно.
Мал, мајку му! -Зато што ћете бити заједно.
Мал, слушај ме! Душо! Погледај ме! Мал, не!
Исусе!
Добила је потврду од три психијатра да је при здравој памети.
Онемогућила ми је да икоме објасним природу њеног лудила.
Зато сам побегао.
Сада или никада, Кобе.
Џејмсе! Филипа! Дођите! Хајде!
Добро, идемо.
Оставио сам децу и отад покушавам да обезбедим себи повратак.
Твоја кривица је одређује. То је оно што јој даје снагу.
Али ниси ти крив за идеју која ју је уништила.
Ако желимо да успемо...
... мораћеш да опростиш сам себи и да се суочиш с њом.
Али не мораш то да урадиш сам.
Не, нећеш... -Радим то због других.
Јер немају појма у какав су се ризик упустили кад су пошли с тобом.
Морамо да кренемо.
Истекло је време.
Добро. Не знам никакву шифру.
Бар не свесно. -А инстинктивно?
Неко стоји у канцеларији и чека да издиктираш шифру.
Дај ми првих шест бројева који ти први падну на памет.
Немам појма. -Да те чујем!
Хајде! Да те чујем!
Пет, два, осам, четири, девет, један.
Мораћеш више да се потрудиш.
Стави им вреће. Идемо да се провозамо.
Више вам вредимо живи. Чујете ли?
Шта си сазнао?
Однос са оцем му је гори него што смо замишљали.
Како нам то помаже?
Што су већи проблеми, то је јача катарза.
Како ћемо да их помиримо...
... ако су толико отуђени? -Радим на томе.
Ради брже. Пројекције су све ближе.
Морамо да се пробијемо пре него што нас опколе.
Проклетство.
Не смемо да се бојимо већих снова.
Његову нетрпељивост треба да преусмеримо са оца на кума.
Уништићеш му једину позитивну везу? -Не, поправићемо однос са оцем...
...истовремено разоткривајући кума.
Требало би Фишеру много више да наплатимо него Саиту.
Шта ћемо с обезбеђењем? Биће све горе.
Убацићемо г. Чарлса. -Не.
Ко је г. Чарлс? -Лоша идеја.
Чим уђемо у хотел и приђемо Фишеру обезбеђење ће да нас нападне.
Убацићемо г. Чарлса, као код Стајна.
Већ сте то радили? -Да, безуспешно.
Жртва је схватила да сања и подсвест нас је растргла.
Одлично, али много сте научили.
Треба ми нека диверзија. -Нема проблема.
Може ли љупка дама коју сам већ користио?
Слушај, пажљиво вози. -Важи.
Доле ће све бити нестабилно.
Немој прерано да скочиш. Имаћемо само једну прилику за удар.
Пустићу музику, као најаву. Остало је на вама.
Спремни? -Спремни!
Слатко сањајте.
Досадна сам вам?
Причала сам вам своју причу. Изгледа да вам се не свиђа.
Размишљам о другим стварима.
Стиже г. Чарлс.
Г. Фишер, ако се не варам?
Драго ми је што се опет срећемо. Род Грин из маркетинга.
А ви сте...? -На одласку.
Ако вам буде досадно.
Сигурно вас је оборила с ногу. Ако њен број заиста има шест цифара.
Чудан начин стицања пријатеља. Крађа новчаника.
Мајку му. Сам новчаник вреди...
Око 500 долара, зар не?
Не брините. Моји људи већ раде на томе.
Ко, или шта је г. Чарлс?
Игра смишљена да окрене Фишера против сопствене подсвести.
Зашто се ти противиш?
Жртви се говори да је ово сан...
... а то значи привлачење много пажње.
Зар Коб није рекао да то не сме да се ради?
Видела си колико Коб ради ствари...
... које говори да не смеју да се раде.
Г. Саито, само тренутак.
Извините, али... -Стани!
Делујете мало живље.
Забавно, г. Имсе.
Турбуленције у авиону?
Не, ово је много ближе.
Јусуфова вожња.
Опростите, шта сте рекли, ко сте ви?
Род Грин из маркетинга.
Али то уопште није тачно.
Ја сам г. Чарлс. Сећате ме се, зар не?
Ја сам шеф вашег обезбеђења овде.
Изађите на другом спрату и идите.
Баците новчаник. Обезбеђење ће да га тражи.
Морамо Кобу да обезбедимо још времена.
Обезбеђење?
Радите за хотел? -Не, не.
Моја специјалност је једна нарочита врста обезбеђења.
Подсвесно обезбеђење.
Мислите на снове?
Мислите на екстракцију?
Овде сам да вас заштитим.
Овде сам да вас заштитим...
... у случају да неко покуша да приступи вашем уму преко сна.
Овде нисте безбедни.
Нападају вас.
Чудно време, зар не?
Осећате то?
Шта се дешава?
Коб показује Фишеру да је ово сан...
... што наводи подсвест да почне да трага за сневачем.
Трага за мном. Брзо, пољубац.
И даље нас гледају. -Вредело је покушати.
Требало би да се изгубимо.
Осећате ли ово? Ви сте прошли обуку за ово.
Обратите пажњу на чудно време, на промене у гравитацији.
Ништа од овога није стварно. Ви сте у сну.
Ево најлакшег начина да то проверите.
Сетите се како сте доспели у овај хотел. Можете ли?
Наравно, ја...
Не, дишите. Сетите се обуке.
Прихватите чињеницу да сањате и да сам ја ту да вас заштитим.
Ви нисте стварни? -Не.
Не, ја сам пројекција ваше подсвести.
Послат сам овамо да вас заштитим...
... ако екстрактори покушају да вас увуку у сан.
Мислим да се управо то сада дешава.
Добро.
Можете ли да ме избавите?
Одмах. За мном.
Стани мало.
Исусе! Шта то радите?!
Послали су их да вас отму.
Ако желите моју помоћ, морате да останете мирни.
Морате да сарађујете.
Ако је ово сан, треба само да се убијем и пробудићу се, зар не?
Ја то не бих урадио.
Мислим да су вас успавали. Ако повучете обарач...
Можда се нећете пробудити.
Можда ћете пасти дубље у сан. Знате о чему говорим.
Сетите се обуке.
Сетите се шта сам вам говорио.
Дајте ми пиштољ.
Ова соба је тачно испод собе 528? -Да.
Размислите, г. Фишеру.
Чега се сећате пре овог сна?
Било је много пуцњаве.
Падала је киша.
Ујка Питер.
Боже, киднаповани смо. -Где су вас држали?
Ставили су нас у комби. -То објашњава оно с гравитацијом.
Тренутно сте у комбију. Наставите.
Имало је неке везе са...
Нешто у вези с неким сефом.
Боже, како не могу да се сетим?
Као када покушавате да се присетите сна после буђења.
За то су потребне године вежбе.
Ви и Браунинг сте увучени у сан...
... јер желе нешто да украду из вашег ума.
Морате да се сетите шта је то.
Шта је то, г. Фишеру? Размислите!
Шифра. Тражили су да им кажем прве бројеве које ми падну на памет.
Покушавају да извуку бројеве из ваше подсвести.
То може да буде било шта. Тренутно смо у хотелу.
Покушајмо са бројевима соба. Који је то био број?
Покушајте да се сетите. Изузетно је важно.
Пет.
Пет, два... још нешто, има много цифара.
Довољно за почетак. Пети спрат.
Важи.
Користиш тајмер? -Не, сам ћу да активирам.
Док ви спавате у соби 528, ја чекам Јусуфов удар.
Како ћеш знати? -Најавиће музиком.
Када комби пробије ограду моста, биће то сигуран знак.
Добићемо леп, синхрони удар.
Ако буде прерано, неће нас извући.
Ако буде прекасно, ја нећу успети да нас оборим.
Зашто? -Зато што ће комби бити...
... у слободном паду.
Нема обарања без гравитације. -Тако је.
Они су са мном. Идемо.
Г. Чарлсе.
Знате ли шта је то? -Мислим да знам.
Покушали су да вас убаце у сан.
Ја већ јесам у сну. -Дубље.
Како то, у сан унутар сна?
Пресвукли сте се.
Молим?
Извините, побркао сам вас с неким.
Сигурно с неким лепотаном.
Не, не. То је Фишерова пројекција Браунинга.
Пратићемо га, да видимо шта ради.
Зашто? -По његовом понашању видећемо...
... да ли Фишер почиње да сумња у његове мотиве.
Ујка Питер. -Заједно сте киднаповани?
Не баш. Њега су раније уграбили. Мучили су га.
Видели сте како га муче?
Киднапери раде за тебе?
Роберте...
Ти покушаваш да отвориш тај сеф? Да узмеш други тестамент?
Фишер Мороу је био мој живот. Нећу ти дозволити да то уништиш.
Нећу да одбацим своје наследство. Зашто бих?
Нисам смео да дозволим да покажеш да си дорастао очевом изругивању.
Каквом изругивању? -Тестамент, Роберте.
То је његова последња увреда.
Изазов за тебе, да изградиш нешто сам...
... тако што ће да ти каже да ниси вредан његових успеха.
Шта, да је разочаран? -Жао ми је.
Али... није био у праву.
Ти можеш да направиш бољу компанију од њега.
Г. Фишеру? Он лаже.
Како знате? -Верујте ми, то ми је посао.
Он нешто крије. Морамо да откријемо шта је то.
Треба њему да урадите исту ствар коју је он покушао вама.
Ући ћемо у његову подсвест да видимо шта то крије од вас.
Добро.
Спава. -Стани.
У чију подсвест сада улазимо?
У Фишерову.
Али рекао сам му у Браунингову да би био део нашег тима.
Помоћи ће нам да провалимо у његову подсвест.
Тако је.
Обезбеђење ће да се окоми на тебе.
Узалуд ће да ме јуре.
Врати се пре удара. -Само ти спавај, Имсе.
Може?
Спреман си?
Да, да... спреман сам.
Кобе?
Кобе? Шта се налази овде?
Надајмо се да ће Фишер ту наћи истину која нама одговара.
Шта ћеш ти наћи?
Видели сте ово?
Имсе, ово је твој сан.
Мораш да одвучеш обезбеђење даље од комплекса.
Ко уводи Фишера унутра? -Ја не.
Ако ја знам пут, све може бити угрожено.
Ја сам пројектовала ово. -Не, ти идеш са мном.
Могу ја.
Добро. Упознај га са путем до комплекса.
Фишеру, идете с њим. -Добро. Шта ћете ви?
Нека ово буде укључено. Ја ћу све време да слушам.
Прозори су довољно велики, могу да вас покривам са јужне куле. Видите?
Да. Ви не идете?
Да бисте сазнали истину о оцу...
... морате сами да продрете у подсвест Браунинга.
Фишеру, идемо!
Узбуна! Узбуна! -Брже, брже!
Хајде!
Идемо, идемо!
Срање!
Надам се да сте спремни.
Не, прерано је.
Кобе, чујеш ли ово?
Још пре 20 минута. Мислио сам да је ветар.
Да, чујем. То је музика.
Шта ћемо сада?
Бићемо брзи.
Јусуф скаче за десет секунди.
Артур има три минута.
То је он!
Колико ми имамо? -Шездесет минута.
Стижу ли за мање од сата? -Треба да се попну на терасу.
Треба им директнији пут.
Пројектовано је као лавиринт.
Сигурно има прилаза који секу лавиринт.
Имсе?
Је ли Имс додавао нешто? -Не смем да ти кажем. Ако Мал сазна...
Немамо времена. Је ли додавао нешто?
Додао је вентилацију која сече лавиринт. -Објасни им!
Саито? -Слушам.
Парадокс.
Шта је то било? -Удар.
Кобе! Кобе, пропустили смо га?
Јесмо.
Човече...
Зар није неко могао да сања проклету плажу?
Шта ћемо сада?
Довршићемо пре следећег удара.
Који следећи удар? -Кад пљусне у воду.
Ако желите да зовете, покушајте поново.
Ако вам треба помоћ...
Како да вас оборим без гравитације?
Артур има још пар минута, ми имамо око 20.
Добро си?
Бежи! Бежи У базу! У базу!
Хајде, хајде!
Нешто није у реду.
Иду ка теби као да нешто знају.
Обезбеди нам још времена!
Идемо! -Кренуо сам.
Добро.
То је предворје сигурне собе.
Има ли сигурна соба прозоре? Не би била много сигурна да их има.
Надајмо се да ће се Фишеру допасти призор.
Ово су пројекције његове подсвести? -Да.
Уништаваш делове његовог ума? -Не, то су само пројекције.
Стигли смо. -Пожурите...
... читава војска је кренула ка вама.
Ушао сам.
Тамо има још неког. -Фишеру, замка. Бежи!
Хајде, само још мало.
Кобе.
Она није стварна.
Како знаш?
Она је само пројекција. Фишер је стваран.
Здраво.
Имсе! Брзо, у предворје!
Шта се десило? -Мал је убила Фишера.
Нисам могао да пуцам у њу.
Нема сврхе оживљавати га. Ум му је већ заробљен доле.
Све је готово.
Значи, то је крај? Неуспех?
Готови смо. Жао ми је.
Нисам ја тај који жели да се врати породици.
Штета, хтео сам да видим шта ће бити. Мислио сам да га имамо.
Поставимо експлозив.
Постоји још један начин.
Треба да пратимо Фишера доле. -Немамо времена.
Тамо доле има довољно времена.
И наћи ћемо га.
Чим крене Артурова музика, ти га оживи дефибрилатором.
Ми ћемо доле да му дамо удар.
Убаци га тамо.
Чим престане музика, дигни болницу у ваздух.
Сви ћемо преко удара да се попнемо до горе.
Вреди покушати, ако Саито задржи чуваре док ја постављам експлозив.
Саито се неће извући, зар не?
Кобе, хајде. Морамо да пробамо. -Крените.
Али ако се не вратите пре удара, ја идем горе без вас.
Она је у праву. Хајде, идемо.
Можеш ли тамо доле да учиниш оно што треба?
Тамо је Мал.
Знам где да је тражим. Она држи Фишера.
Како знаш? -Она жели да пођем за њим.
Жели да будем с њом.
Добро си?
Ово је твој свет? -Био је.
Она је овде.
Идемо.
Саито... Саито...
Пази на Фишера док ја постављам експлозив.
Овде нема места за туристе.
Не буди глуп.
Ти си ово изградио? Сјајно је. -Годинама смо то градили.
Онда смо прешли на успомене.
Овуда.
Ово је био наш крај.
Делови прошлости.
Наш први стан.
Онда смо се преселили у ону зграду.
Када је Мал затруднела, то је био наш дом.
Ово сте све створили по сећању?
Рекох ти, имали смо много времена.
Шта је то?
Кућа у којој је Мал одрасла.
Она је ту? -Не.
Хајде.
Обоје смо хтели да живимо у кући, али волели смо овакве зграде.
У правом свету бисмо морали да бирамо, овде не.
Како ћемо да вратимо Фишера?
Мораћемо да смислимо неки удар.
Какав?
Импровизоваћу.
Мораш да знаш нешто о мени. О усађивању.
Идеја је попут вируса. Отпорна је.
Врло заразна.
Идеја може да се развије и из најмањег семена.
Може да нарасте да одређује човека...
...или да га уништи.
И најмања идеја, попут ове:
"Твој свет није стваран."
Једноставна мала помисао која мења све.
Тако сигуран у свој свет. Шта је то стварност.
Мислиш да јесте?
Или је изгубљен, као што сам ја била?
Ја знам шта је стварно, Мал.
Не муче те сумње?
Немаш осећај да те прогоне?
Да те по свету јуре...
... анонимне корпорације и полиција?
Као што пројекције прогоне сневача?
Признај.
Ни ти више не верујеш у стварност.
Зато одабери.
Одабери да будеш овде.
Одабери мене.
Знаш шта морам да урадим.
Морам да се вратим деци јер си их ти напустила.
Јер си напустила нас.
Грешиш. -Не грешим.
Збуњен си.
Наша деца су овде.
Волео би да опет видиш њихова лица, зар не?
Да, али видећу их тамо горе, Мал.
Тамо горе?
Послушај себе шта причаш. Ово су наша деца.
Гледај.
Џејмсе? Филипа?
Немој то да радиш, Мал. Нису то наша деца.
Стално то себи понављаш, али не верујеш у то.
Не, ја знам. -Шта ако грешиш?
Шта ако сам ја стварност?
Стално понављаш себи оно што знаш.
Али, у шта верујеш?
Шта осећаш?
Кривицу.
Осећам кривицу, Мал.
Шта год да радим, колико год ја био безнадежан...
... колико год ја био збуњен, кривица је увек ту.
Подсећа ме на истину.
Коју истину?
Да је идеја да посумњаш у стварност потекла од мене.
Ти си усадио ту идеју у мој ум?
О чему она то прича?
Знао сам да је усађивање могуће јер сам то њој урадио.
Мојој рођеној жени. -Зашто?
Овде смо били изгубљени.
Знао сам да морамо да побегнемо, али она није то прихватала.
Закључала је нешто... нешто дубоко у себи.
Истину коју је некада знала, али је одабрала да је заборави.
Није могла да се ослободи.
Зато сам одлучио да кренем у потрагу.
Зашао сам дубоко у њен ум и нашао то скривено место.
Провалио сам унутра...
...и усадио идеју.
Једноставну малу идеју која ће да промени све.
Да њен свет није стваран.
Да је смрт једини излаз.
Чекаш воз.
Воз који ће те одвести далеко.
Надаш се да знаш где ће воз да те одведе...
... али ниси сигурна!
Али то није ни важно!
Кажи ми зашто! -Зато што ћете бити заједно!
Али нисам знао да ће та идеја у њеном уму да расте као рак.
Чак и након буђења...
Чак и после повратка у стварност...
... да ћеш да наставиш да верујеш да твој свет није стваран.
Да је смрт једини излаз.
Мал, не! Исусе!
Заразио си мој ум. -Покушао сам да те спасем.
Издао си ме.
Али можеш да се искупиш. Још можеш да одржиш обећање.
Можемо да будемо заједно овде...
... у свету који смо заједно изградили.
Кобе, морамо да нађемо Фишера.
Нећеш га добити.
Ако ја останем овде, пустићеш га? -Шта то причаш?
Фишер је на трему.
Види да ли је жив. -Кобе, не смеш то да радиш.
Иди види да ли је жив. Хајде.
Овде је! И време је, мораш сада да пођеш!
Поведи Фишера са собом. -Не смеш да останеш овде с њом.
Нећу. Саито је сигурно већ мртав.
То значи да је овде негде. То значи да ја морам да га нађем.
Не могу да останем више с њом, зато што она не постоји.
Ја сам једино у шта још верујеш.
Не.
Волео бих...
Волео бих то више од свега, али...
Не могу да те замислим у свој твојој сложености...
... у свој твојој савршености и несавршености.
Добро си?
Погледај се.
Ти си само сенка. Само сенка моје праве жене.
Нисам могао боље од овога да те створим.
Жао ми је, али то није довољно добро.
Је ли ово довољно стварно?
Шта то радиш? -Импровизујем.
Не, не!
Улази тамо. Брзо, брзо.
Био сам ра...
Био сам раз...
Знам, тата.
Знам да си био разочаран.
Што не могу да будем као ти.
Не.
Не, не, не...
Био сам разочаран...
... што си покушавао.
Хајде, хајде, хајде.
ТЕСТАМЕНТ
Тата?
То је удар, Аријадна! Мораш да кренеш!
Немој да се изгубиш! Нађи Саита и врати га!
Хоћу!
Сећаш се кад си ме запросио?
Да.
Рекао си да сањаш о томе да остаримо заједно.
Али јесмо.
Већ јесмо. Не сећаш се?
Неподношљиво ми недостајеш, али...
Проживели смо довољно заједно.
Морамо да се опростимо.
Жао ми је, Роберте.
Тестамент значи да је тата желео да постанем свој човек.
Не само да живим за њега.
То ћу и да урадим, ујка Питере.
Шта се десило?
Коб је остао. -Са Мал?
Не, да нађе Саита.
Изгубиће се.
Не, снаћи ће се он.
Дошли сте да ме убијете?
Чекам некога.
Некога из полузаборављеног сна.
Коб?
Немогуће.
Били смо заједно млади.
Ја сам старац.
Испуњен кајањем.
Чекам да умрем сам.
Вратио сам се по вас.
Да вас подсетим на нешто.
Нешто што сте некада знали.
Да овај свет није стваран.
Да ме убедите да испоштујем наш договор?
Да скочите у непознато, да.
Вратите се...
... да опет заједно будемо млади.
Вратите се са мном.
Вратите се.
Топли пешкир?
За око 20 минута слећемо у Лос Анђелес.
Желите ли имиграционе формуларе?
Хвала.
Топли пешкир?
Не. -Желите ли имиграционе формуларе?
Добродошли кући, г. Кобе.
Хвала.
ДОБРОДОШЛИ У СЈЕДИЊЕНЕ ДРЖАВЕ
Добро нам дошао.
Овуда.
Џејмсе? Филипа?
Видите ко је стигао.
Где сте? Како сте? -Тата!
Тата! -Како си?
Види шта сам правио!
Шта сте то правили? -Кућу на брду!
На брду? Хајде, покажите ми.
Идемо, тата!