CRIMA DIN ORIENT EXPRESS
Zidul Plângerii, Ierusalim 1934
Mulțumesc.
A spus fix patru minute.
Nu, nu.
Două ouă perfecte de data asta, nu ?
Încă ești prietenul meu.
Poate.
Să dau vina pe găină ?
Dacă găina face ouă de mărimi diferite, nu-i din vina ta, prietene.
Sunt două ouă în stare perfectă.
Dle Poirot, am un caz cu trei preasfinți.
Dacă doriți să vă arătați aptitudinile miraculoase, acum e timpul.
Ia ouăle. Să purcedem.
Poirot ?
Îmi pare rău pentru...
Nu e vorba despre...
E vorba despre dezechilibru...
Desigur. Așa e mai bine.
Permiteți, vă rog. Dați-mi voie.
Aduceți acuzații.
Rabinul.
Preotul.
Și imamul.
E exact ca în...
bancul acela cu rabinul, preotul și imamul.
Deci...
Iertați-mă, sunt belgian.
Să începem.
În Biserica Mormântului Sfânt care e deasupra noastră,
trei presupuși hoți se reunesc
sub atenta supraveghere a inspectorului șef al poliției,
să discute cum își vor împărți programul pentru folosirea târgului.
La o oră după acea reuniune tensionată,
se descoperă furtul unei relicve valoroase.
Se spune că,
unul dintre cei trei bărbați au furat-o.
Poliția nu găsește nicio dovadă.
Eu găsesc una.
Pe zidul cu pictura murală foarte bine păstrată,
o singură crăpătură.
Provenită de la o cățărare lipsită de finețe
cu un pantof cu talpa groasă,
sau probabil de la o gheată.
Așa că, doamnelor și domnilor, trebuie să ne întrebăm,
cine urmează să beneficieze de acest delict.
Acești trei bărbați ai bisericii trăiesc modest.
Talpa pantofilor e subțire și uzată.
Îmbogățirea imediată și nestematele ar fi foarte evidente.
Da, s-ar observa, iar ei nu câștigă mult.
Am nevoie de un gardian înarmat la intrarea sudică.
Mulțumesc mult.
Singurul care ar beneficia cu adevărat de furt
și de agitația provocată,
și în biroul căruia am cotrobăit azi dimineață,
așteptându-mi micul dejun de care am fost dezamăgit, de altfel,
cam dificil cu ouăle, dar nu despre asta vorbim.
O persoană care a mituit pentru a menține ordinea în Ierusalim,
vorbesc desigur, de inspectorul șef al poliției.
O persoană care nu dorește să piardă un post foarte bine plătit
când în rândurile cetățenilor se vorbește
despre independența administrativă.
Ba mai mult, poartă ghete.
Și care cu siguranță, acum regretă
că m-a invitat să-mi dau cu părerea în acest caz.
- Cum îndrăzniți să mă acuzați ? - Vă rog, dle sergent.
Ați căutat în birou după cum v-am cerut ?
Da, dle.
Și ați găsit ce am spus eu că s-ar putea să găsiți ?
Da, dle, exact cum ați prevăzut.
Mulțumesc.
Bagajele sunt la bord, dle.
Mi-am câștigat dreptul de a vă escorta la bord.
Atunci, Istanbul ? Și vă întoarceți degrabă la Londra ?
Nu, sunt prea obosit.
Mi-am luat o mică vacanță.
Vreau să admir picturi și să mă plictisesc.
- Încetezi să te mai holbezi ? - Da, doar că...
De unde ați știut că e el, dle ? Datorită unei crăpături în perete ?
Am avantajul de a vedea lumea așa cum ar trebui să fie.
Și când nu e așa, imperfecțiunile apar
exact ca nasul din mijlocul feței.
Uneori face viața imposibilă.
Dar s-a dovedit a fi util în aflarea vinovatului.
Dar e ca și cum ați vedea în interiorul oamenilor
și să le descoperiți firea.
Orice ar spune lumea,
există binele și răul.
Nu există cale de mijloc.
Vă salut.
Nu, dle. Vă escortez la feribot.
Nu, la revederea, căpitane. Nu trebuie să ne reîntâlnim.
- Îndreptați-vă cravata, vă rog. - Da.
Așa e perfect.
Ultimii pasageri la îmbarcare.
Pardon.
Îl veți repara la timp ? Trebuie să prind un tren în Istanbul.
Pleacă mâine la ora 7:00.
Un pacient în stare gravă mă așteaptă în Londra.
Sunt doctor.
Am strigat la voi în engleză,
iar acum vă vorbesc mai încet și calm.
Ce rușine, vă rog să mă scuzați.
Vă ajut ?
Lăsați-mă să vă ajut.
Cunosc această mustață.
Din ziare.
Dv sunteți detectivul Hercules Parrot.
Hercule Poirot, dar nu cel care înjunghie leii.
Domnișoară.
Mary Debenham, dle.
Pot uita un nume, dar niciodată un chip.
Cel puțin nu al dv.
Veniți din Bagdad ?
E adevărat atunci, nu vă scapă niciun detaliu.
Biletul dv.
La fel de bine vă pot întreba dacă v-a satisfăcut postul de guvernantă.
Aveți cretă pe mânecă și cartea de geografie.
Sunteți guvernantă, sau cartografă ?
Trebuie să ghicesc.
Întotdeauna încep cu geografia până când o învață bine.
Pot să se piardă prin lume.
Dar afurisită să fiu de nu vor ști unde se află.
Ne îmbarcăm.
Exact la timp.
- Ce liber mă simt în larg. - Mi-ar fi plăcut să mă bucur și eu.
- N-ar trebui să ne mai ascundem, Mary. - Nu acum.
Când totul se va sfârși.
Când se va termina, nimic nu ne va sta-n cale.
De aici începe vacanța mea.
Pot să văd sufletul orașului în aceste pâini.
Lumea insistă să se distrugă,
iar aici, opere de artă se coc în fiecare zi.
- Dle Poirot. - Mohammed.
Mohamed, prietene, ești un artist desăvârșit.
Scuze, mulțumesc.
Vino încoace.
Faceți abstracție de noi, căutăm un loc pentru o discuție privată.
Ne va lua în jur de 20 de minute și poate ajungem la o înțelegere,
cel puțin eu, da.
- Dle Bouc. - Poirot ?
În bucătărie ?
Desigur, acest om simte mirosul unui produs de patiserie
mai repede decât prinde un hoț de bijuterii.
Prietene drag. Nu mai sunt polițist,
și nu te pot scoate când te vor prinde.
Îți prezint un drag vechi prieten, prestigiosul Poirot.
Pe care-l cunosc dinainte să fie faimos.
- Hercule Poirot, ea e... - O prostituată.
- Așa e. - Sunt.
Bouc, nu mi-ai spus niciodată că ai prieteni atât de faimoși.
Suntem prieteni pentru că eu nu-l întreb niciodată despre cazurile lui
pentru că nu-mi pasă.
Iar el nu mă judecă pentru că sunt o persoană groaznică.
Chiar ești.
Doamnă, Bouc, vă rog, să închinăm un pahar.
Nu, mai am doar o oră.
Mă îmbarc în Orient Express la ora 19:00. Sunt directorul trenului.
Unchiul meu mă plătește absurd să fiu la bordul minunatului său tren,
departe de el și de biroul de acasă.
Obligat să beau și să cinez cu personalități pentru eternitate.
- E o artă nepotismul. - Și tu ești Michelangelo în arta asta.
Dle Poirot.
- Și tu ești prostituată ? - Nici vorbă.
- Te deranjează acest bărbat ? - E pe cale s-o facă.
- Sunteți de la Consulatul Britanic ? - Așa este.
- E vorba despre cazul Kassner. - Așa e.
- Am fost corect în unele previziuni ? - Cam da.
Nu-i nevoie să citesc telegrama.
Ce distractiv. Cineva a trișat sau a murit ?
Din păcate, ambele.
Cineva mi-a întrerupt perioada de odihnă.
Se pare că voi călători cu tine în această seară, Bouc.
Îmi poți oferi o cușetă în Orient Express ?
Prietene, poate că nu prea sunt de ajutor,
dar te asigur că vei avea o cușetă în trenul meu.
Timp de trei zile, fără griji, stres sau delicte.
Vei fi încântat.
Domnișoară, a fost o reală plăcere.
Bagajele dv au fost ridicate și nota de plată a fost achitată.
Veți fi întâmpinat în Calais, apoi însoțit până la Dover,
iar apoi cu trenul până la Londra.
- Aș dori să-mi exprim... - Vă rog, tăceți, înrăutățiți lucrurile.
- Bacșișul tău, prietene. - Mulțumesc, dle Marquez.
- Nici nu v-am cărat bagajul. - Am avut o săptămână productivă.
Sărbătorim când norocul ne zâmbește, și împărțim norocul cu alții.
Nu uita să vorbești frumos despre americani.
Nu !
Bună seara, domnule.
Pentru dv, dle Ratchett, cea mai bună masă.
- Dle, e cea mai bună masă. - Nu, o vreau pe aceea.
Bună seara, dle Masterman. Totul pregătit ?
Apreciez grija dv, dle MacQueen. Eu nu fac greșeli.
Dumnezeule, sunteți contele Andrenyi.
Veniți. V-am văzut dansând la Monte Cristo.
Vă pot face o poză ?
Vă rog, nu în față.
Îmi cer scuze.
Simplon Orient Express,
cu stații la Sofia, Nis, Belgrad, Vinkovici, Brod,
cu transfer la București, Zagreb, Trieste, Veneția, Milano
Lausanne, Dijon, Paris, Bologna, Calais,
cu legătură pentru Dover și Londra, pleacă în 15 minute.
Aici, Michel. Am nevoie de un compartiment la clasa întâi.
Tratează-l bine pe prietenul meu, Michel.
Cocoloșește-l ca pe un urs panda.
Dar, dle Bouc, suntem plini, nu mai avem locuri.
Îi găsim unul. Îi dai compartimentul 11.
E mereu păstrat liber pentru personal, e destul de comodă.
Compartimentul 11 a fost rezervat acum 2 zile de un profesor.
Nu a rămas niciun compartiment liber la clasa întâi în tot trenul ?
- Nu, dle. - La clasa a doua ?
Nu este nimic liber.
- Dră Debenham. - Dle Poirot, ne veți însoți ?
- Depinde cine câștigă dezbaterea. - Au ajuns toți pasagerii ?
Lipsește unul, dl Harris.
Toți pasagerii trebuie să se prezinte
cu cel puțin 30 de minute înainte de plecare,
sau își vor pierde locurile.
Cele 30 de minute au trecut, și-a pierdut locul.
Vă rog să duceți bagajele dlui Poirot
în compartimentul numărul 3, unde va sta cu dl MacQueen.
- Mulțumesc, Bouc. - Călătorie plăcută, prietene.
- Bine ați venit, dle. - Mulțumesc.
Numărul trei e cu ghinion.
Mii de scuze, dnă, n-am vrut să fiu nepoliticos.
Puteați să fiți doar puțin.
Când călătorești cu trenul, mereu te lovești de cineva.
E minunat.
Ard de nerăbdare să mă întorc.
Călătorie plăcută, mâncare condimentată, moschee, bărbați,
dar la un moment dat îți e dor de propriul pat.
Am fost acuzată
că vânez bărbați prin străinătate.
Nu pot să neg,
îmi place să fiu singură, desigur.
O femeie are anumite nevoi,
care trebuie satisfăcute, asta dacă are bani.
Și dacă se poate, în mod regulat.
Vai de mine !
- Foc în bucătărie. - Pe curând, doamnă.
- Bună seara. - Bună seara.
- Vă rog să mă scuzați.
După dv.
Mulțumesc.
Numărul 3.
- Dv sunteți dl MacQueen ? - Da, cred că ați greșit compartimentul.
- Mă iertați, dle, aveți vreo problemă ? - Nu, nicio problemă.
Trenul e plin, cred că suntem... cum se spune...
- Vecini de cușetă. - Serios ?
Sunt la fel de dezamăgit și eu. E frumos aici.
Haideți, scumpilor.
Nu.
De ce încă nu ai despachetat ?
De ce se întârzie atât de mult ?
Imediat cum pornim să-mi pregătiți patul.
Dle Ratchett să nu...
Nu, pregătiți-mi patul. Și aduceți-mi dictafonul.
Câini pe masă.
Cel mai scârbos lucru pe care l-am văzut.
- Ordonați, dle. - Cheamă-l pe MacQueen.
Și să vină cu toate actele vânzărilor din Milano.
- Vreau să te ocupi de ele. - Da, dle.
Vreau să te ocupi acum.
- N-am spus să te ocupi acum ? - Chiar acum, dle.
Mai bine ai avea grijă.
Cafeaua dv, dle Ratchett.
- Cine a făcut asta ? - N-aș putea spune, dle.
Bună.
Daca vă mai holbați mult, va trebui să vă cer taxă.
Voi plăti.
Mai beți un pahar.
- Vă simțiți ofensată ? - Dezamăgită.
Unii bărbați arată bine.
Tot ce trebuie să facă e să își țină gura.
Și pot să obțină orice trofeu doresc.
Dar totuși deschid gura.
E totul în regulă, dnă Hubbard ?
Observ că aveți o intuiție bine dezvoltată.
Cel de-al doilea soț spunea exact la fel.
Stați așa, acela era primul.
Da, cel mai isteț om pe care l-am întâlnit.
Avea o față de nap, dar tocmai napul ăla-mi plăcea.
Mi-a facut plăcere să stăm de vorbă.
Noapte bună.
- Dle Poirot ? - Intră, Michel.
Poftiți.
Cât timp vă luați micul dejun,
îl voi muta pe dl MacQueen în compartimentul dlui Bouc.
Dv călătoriți la clasa întâi, dle.
Impecabil. Mulțumesc.
- Poftă bună. - Și ouăle ?
Bună ziua. Dnă Hubbard.
Bună ziua.
Poftiți.
- Din partea casei. - Mulțumesc, dle Bouc.
Sunt aici pentru orice aveți nevoie.
- Nu, mulțumesc, nu beau. - Nu e pe placul dv ?
Păcatul nu e pe placul meu.
În vicii, diavolul își găsește adepții.
Nu mai avem ce discuta.
Bună ziua.
Dle, ce ziceți de un aperitiv ?
Îmi pare rău, am o întâlnire cu directorul trenului.
Dânsul oricum pleca.
Vă rog, dle. Doamnelor.
Doamnă.
Te-ai acomodat ?
- Mulțumesc. - E ca în pliante,
și totuși, cel mai bun lucru din tren, nu e mâncarea.
Există ceva special la o mulțime de necunoscuți,
înghesuiți laolaltă zile întregi, fără a avea altceva în comun
decât nevoia de a merge dintr-un loc în altul
și fără a se mai revedea vreodată.
Plictiseală, anonimat, și o zgâlțâială delicată constantă.
Cu metehnele tale nu vei realiza niciodată nimic.
Asta și sper.
Comandă-mi pește.
Luăm biban de mare în loc de limbă de mare, andive în loc de cartofi,
și sos de vită în loc de sos veloute.
Două porții.
Chelner, sună apetisant. La fel și pentru mine.
Prințesa Dragomiroff.
Dacă ar trebui să mă însor pentru bani, pentru averea ei aș face-o.
- Am periat-o pe Dalia dimineață. - Ba nu.
Ai torturat-o pe scumpa mea cățelușă, ți-am cerut s-o perii.
- Încă îți place Dickens ? - Foarte mult, prietene.
Cu toate cărțile și cazurile tale, n-ai timp de-o idilă.
Idila mereu va fi pedepsită.
A fost...
A existat cândva cineva.
Aș prefera ca pe viitor să nu mă mai puneți la masă
cu acel bărbat.
Cei ce se-aseamănă să stea împreună,
iar noi nu ne asemănăm.
Nu toți suntem așa deranjați de separarea pe rase umane, profesore.
Din respect pentru toate rasele umane prefer să fim separați.
Amestecați vinul roșu cu cel alb,
și veți ajunge să le stricați pe ambele.
Îmi place un roze bun.
Bună, vă deranjează dacă vă țin companie ?
Desertul e un răsfăț, și mă simt prost
să mă răsfăț de unul singur.
Sunt mai fericit singur.
Dar...
pentru o bucățică din prăjitura dumitale,
te rog, alătură-te.
Scuze, încă o furculiță.
Am încercat să vă cunosc în persoană, dle Poirot.
Sincer, niciodată n-am stat atât de aproape de un om faimos.
Ba nu, nu e adevărat.
Într-o zi am călătorit cu Ty Cabb.
Jucătorul de baseball, din Detroit.
Vă deranjează dacă răzuiesc puțin pe deasupra ?
Sunteți cam bizar.
Un om cu tabieturi ciudate.
Am ajuns la vârsta la care știu ce-mi place și ce nu.
Când îmi place ceva savurez cu plăcere.
Ce nu-mi place îmi provoacă dezgust.
Pentru moment, poate fi o călătorie plăcută
înainte să devină o discuție de afaceri.
Ești amuzant.
Ei bine,
vreau să vă ofer o slujbă.
"Răzbunătorul nevinovaților." Așa vă numesc ziarele.
Iar dumneata ești nevinovat ?
Sunt un om de afaceri, sunt negustor de artă.
De fapt, sunt novice.
Dar am norocul începătorului.
Relicve, antichități, carpete,
rarități, persane.
Sunt nou în branșă, și încă n-am ochiul format.
Dar am o mică problemă cu...
așa zișii experți.
Nu poți avea încredere în nimeni.
Unii dintre clienți
cumpăra obiectele, apoi află
că nu sunt tocmai originale.
Dar nu e vina mea că o eșarfă de mătase din Kashan e contrafăcută.
- Nu-i așa ? - Exact.
Deja mi-am făcut câțiva dușmani.
Am primit câteva scrisori, oameni care amenință.
Sigur sunt italieni.
Le-am vândut un set de covoare persane în Milano.
Iar cumpărătorii nu au fost încântați de proveniență.
Și-și vor banii înapoi cu dobândă.
Italieni. Escroci până la capăt.
Și acum intră în scenă genialul detectiv.
- Eu ? - Da, dumneata.
- Hercules Poirot. - Hercule.
Așa...
Uite ce-aș vrea să fac,
aș vrea să te angajez ca să-mi păzești spatele.
Să fiu în siguranță.
Câștigi bani ușor.
Iar eu aș fi liniștit.
- Am înțeles. - Bine.
- Refuz. - Păi, nu-i bine.
Nu m-am exprimat destul de clar ?
Vezi, dumneata...
Cineva e pe urmele mele.
Știu că nu-s cel mai bun om din lume și nici nu-mi doresc să fiu.
Și dacă există o lume dincolo de aceasta,
voi fi judecat exact ca dumneata.
Însă,
nu mă grăbesc să o fac.
- Îndrepți arma spre mine ? - Nu, nu spre dumneata.
Spre lume.
Fac parte din lume, nu îndrepta arma spre mine.
Vă ofer 10 mii pentru o săptămână.
E o ofertă generoasă, dle Ratchett, dar o refuz.
- 15 mii ? - Nu m-ați auzit ? Refuz.
Am înțeles.
Nu sunt destul de cunoscut pentru mărețul Hercules Poirot, nu ?
Fără blițuri...
Dacă vinzi falsuri gangsterilor, suporți consecințele.
Eu descopăr delicvenții, nu-i acopăr.
- Spui nu banilor mei murdari. - Îți spun nu, dumitale, dle Ratchett.
A fost din cauza armei, nu ?
- Asta a fost ? - E mult mai personal decât atât.
Nu-mi place fața dumitale.
Acum, dacă-mi permiți...
- V-a plăcut prăjitura mea, nu ? - Prăjitura a fost savuroasă.
O după-masă plăcută, dle Ratchett.
VINKOVICI
Multumesc.
E frig.
Draga mea, Katherine.
Iubirea mea.
Dle Dickens...
Dle Ratchett ?
Nu e nimic.
Bine, dle, noapte bună.
Doamne...
- Dna Hubbard ? - Mereu e dna Hubbard.
Dna Hubbard.
- Am murit ? - Ajutor !
Doamnelor și domnilor, trenul a deraiat. Vă rog să rămâneți...
- Sunteți bine, dle Marquez ? - Da, sunt bine, mulțumesc.
Vă rog rămâneți în compartimente. Dle Bouc va discuta cu dv dimineață.
Ce s-a întâmplat ?
- Rămâneți în compartimente. - Desigur.
Vom muri ?
Katherine.
Frumoasa mea.
Doamnelor și domnilor,
mă tem că trenul nostru tot nu poate pleca nicăieri.
Doar în jos.
- Și vom sta cu mâinile-n sân ? - Da, cineva trebuie să facă ceva.
Desigur că fac ceva, nu fac nimic.
Exact cu 2 ore și 10 minute în urmă nu am sosit în Gara Brod,
iar șeful de gară probabil a intuit situația noastră
și sigur deja a trimis o echipă care să deszăpezească trenul
și să elibereze calea ferată să ne putem continua drumul.
Până una alta vă asigur că veți fi la căldură, bine ospătați și în confort.
- Am putea merge pe jos. - Am putea muri de frig încercând.
Eu trebuie să prind o legătură.
Vasul meu pleacă poimâine din Franța.
Bănuiesc că fără dv.
Și fără mine spre Londra.
Vă fac responsabil pentru timpul meu pierdut, dle Bouc.
Dnă, nu mă puteți face responsabil pentru condițiile meteo.
Sigur că pot, tu ești responsabilul aici.
Și conferința mea din Torino ?
Iar eu trebuia să vizitez o uzină de mașini.
Da, unele lucruri sunt în mâinile Domnului.
Și nu noi trebuie să spunem
dacă merităm să ajungem nevătămați la destinație.
Sau dacă trebuie să apunem precum Lucifer.
Micul dejun, dle Ratchett.
Bună dimineața, dle Masterman.
- E vreo problemă ? - N-aș ști spune, dle.
Dle Ratchett ?
Dați-mi voie.
Se simte răcoare.
Vă rog chemați-l de-ndată pe dl Bouc.
De asemenea și pe medicul Arbuthnot.
Dumnezeule mare.
Nu atingeți nimic altceva în afară de cadavru.
Dumnezeule, e groaznic.
Întâi omătul, acum asta.
Trebuie să anunț poliția și să dau declarații prin gări insalubre.
Un om a murit.
- Un om a murit. - A fost înjunghiat.
Cu un cuțit cu lamă lungă, plăgi multiple.
Unele superficiale, iar altele au penetrat mușchii.
- Pe partea stângă, sau dreapta ? - Trebuie să mă gândesc, nu știu...
Pare că ucigașul a închis ochii și a lovit orbește.
Puteți estima ora decesului ?
E greu de spus. Geamul fiind deschis,
bănuiesc că între miezul nopții și ora 2:00.
Nimeni n-a intrat în compartiment, am stat la locul meu toată noaptea.
Aș fi văzut dacă intra cineva. E imposibil.
Mulțumesc, doctore. Întoarceți-vă în vagonul restaurant.
Michel, însoțește-l.
Poirot...
Am nevoie de ajutorul tău, prietene.
Trebuie să afli cine a făcut asta.
Te rog, te însărcinez în numele companiei.
Când va sosi poliția le vom prezenta un caz închis.
- Ești singurul care mă poate salva. - Încrederea ta mă mișcă, dragă prieten.
Dar am nevoie de odihnă.
Gândește-te că ai rezolva un rebus pe o plajă.
E o nimica toată pentru agilitatea ta.
Investighezi antecedentele pasagerilor, le stabilești nevinovăția,
faci ceea ce știi, te vei...
Te vei așeza pe un scaun și-ți vei savura prăjitura,
și vei cugeta până când va veni răspunsul.
Ce altceva să faci în mijlocul zăpezii ?
Fără o stimulare constantă, neuronii tăi vor amorți și vor muri.
Asta crezi că fac eu, că stau pe un scaun,
iau o bucățică de prăjitură și îmi vin ideile ?
- Nu știu ce faci. - Îl am pe Dickens.
Să-l ia naiba pe Dickens al tău.
Dacă lăsăm cazul în seama poliției, vor alege un vinovat,
pe cel adevărat sau nu, și-l vor spânzura.
Poate pe dl Marquez, doar pentru că îl cheamă Marquez.
Sau pe dr. Arbuthnot din cauza culorii pielii.
Ești unicul care poate aduce dreptatea.
- Vreau lista pasagerilor acestui vagon. - Desigur.
- Pașapoartele tuturor. - Orice.
Interogăm toți pasagerii.
Culegem probe disciplinat si metodic până când criminalul se deconspiră.
Nu sunt de acord cu crima, prietene drag.
Zilnic întâlnim oameni fără de care lumea ar fi mai bună,
dar nu-i omorâm.
Noi trebuie să fim mai buni decât fiarele.
Hai să descoperim criminalul.
Doamnelor și domnilor, permiteți-mi să...
Se pare că azi ghinionul se ține scai de noi.
- Se face că... - Un pasager a murit în tren.
Dl Ratchett.
Văd că într-un final i-au venit de hac.
Bănuiți că a fost omorât ?
Nu, nu, vreau sa spun că...
Era perfect sănătos. Însă avea dușmani.
Într-adevăr a fost ucis.
Sfinte mare ! O crimă ? Aici ?
Așa este, dnă.
Dumnezeu să-l odihnească !
Cineva a cotrobăit pe lângă cușeta mea în toiul nopții.
Nimeni nu m-a crezut.
Ce se petrece ?
După cum observați, am ales să preiau cazul
și să descopăr criminalul în numele prietenului meu, dl Bouc.
Și de ce dumneata ?
Numele meu e Hercule Poirot.
Și probabil sunt cel mai bun detectiv din lume.
Voi vorbi cu fiecare la momentul potrivit.
Vă recomand să rămâneți în compartimentele dv cu ușile zăvorâte.
- Mă simt ca o prizonieră aici. - E pentru siguranța dv.
Dacă a fost o crimă,
atunci există un criminal.
Criminalul e printre noi,
în tren, acum.
Ușile dintre vagoane au fost închise azi noapte ?
Absolut. Chiar eu am făcut-o.
Când a pornit trenul, nu era nimeni nici sub el, nici deasupra lui.
Atunci ne putem limita la investigarea pasagerilor
din vagonul cu ruta Calais.
Bouc, mă vei asista.
Ești singurul pasager care a dormit în alt vagon
și singurul care nu e suspect.
Dle MacQueen, chiar acum v-ați găsit să beți ?
Șeful meu e mort, am rămas fără servici.
Și mă priviți de parcă eu aș fi făcut-o.
Nu facem acuzații, dv l-ați cunoscut
și trebuie să fiți la curent cu informații esențiale.
Sunteți rudă cu el ?
Nu, asistentul lui.
Îi organizam călătoriile, îi comandam masa.
Consuma carne cum n-am văzut în viața mea la cineva.
Vindea antichități.
Nu se pricepea la asta, nu avea ochiul format, nu știa limbi străine.
Adevărul e că nu avea fler pentru afaceri, calcule.
Deloc. Eu mă ocupam de tot.
Cât timp ai fost angajatul lui ?
Mai aveam 20 de zile și împlineam un an.
Prohibiția nu a fost pe placul meu, așa că...
m-am văzut nevoit să plec peste ocean, plin de datorii.
Avocat ca pregătire,
dar fără înclinație. Nu eram făcut pentru asta.
- L-ați apreciat ? - L-am apreciat pentru banii lui.
Era bădăran și exigent.
Jignitor, și cu siguranță un delicvent.
- Când l-ați văzut ultima dată ? - Probabil imediat după ora 22:00.
M-a chemat să ne uităm peste vânzările din Italia.
Milano, a vândut falsuri.
Da, voia să se uite peste cifrele contabile.
Trebuia să traduc tot, deoarece contractele sunt în franceză
iar el nu înțelegea nicio boabă.
Când am staționat în Vinkovici,
am schimbat două vorbe cu medicul de culoare, Arbuthnot.
Am băut ceva, ne-am dezmorțit picioarele.
Avea unele păreri ciudate referitoare la Stalin
pe care a trebuit să i le demontez.
Nu judec oamenii după rasă, însă nu-mi prea plac britanicii.
- Când ați încheiat discuțiile ? - A plecat după ora 2:00.
Ai cunoștință de vreun dușman pe care-l putea avea Ratchett ?
Doamne, alegeți un număr.
Știați că era amenințat ?
A primit niște scrisori de amenințare. Pe unele le am, dacă le doriți.
Pe celelalte le-a distrus, le-a aruncat în foc.
Aici sunt.
Mai bine ai grijă.
Nimeni nu scapă de noi.
Mulțumesc, dle MacQueen.
Mulțumesc, dacă mai avem alte întrebări, te chemăm.
L-ați luat în considerare pe spaniol ? Marquez, o persoană interesantă.
Știi dumneata, originea lui...
Nu au aceeași aversiune pentru crimă. Istoric, vorbind.
Ați spus că nu judecați o persoană după rasă.
Probabil că... depinde de rasă.
- Și te descurcai de minune. - Crezi că e MacQueen ?
Nu mă pot pronunța,
dar admit că nu mi-l imaginez omorând un om cu 12 lovituri de cuțit.
- Atunci cine a făcut-o ? - Încă nu știu, acum o întrebăm.
- Pe cine întrebăm ? - Pe victimă.
Are 12 plăgi prin înjunghiere.
Și după cum a spus dr. Arbuthnot, sunt la întâmplare.
Dacă doctorul e cel vinovat,
cu siguranță nu a permis să-i fie influențate responsabilitățile.
Ceasul ! S-a oprit la ora 1:15.
Coincide cu ora decesului presupusă de doctor.
E posibil, cu siguranță se poate spune asta.
- Nu prea înțeleg. - Nici eu nu înțeleg.
Nu înțeleg absolut nimic.
Dacă te uiți la aceste două plăgi, sunt făcute cu forță și sunt adânci.
Da, chiar dacă există sânge puțin, acesta a fost un atac frenetic.
Lovind în stânga și-n dreapta fără nicio noimă,
doar cu o cruzime fără margini.
Și în timpul atacului, decedatul nostru,
puternic, îngrijorat și îndopat de cafea,
stă calm și nemișcat, acceptând moartea fără împotrivire.
Când de fapt are aici
mijlocul prin care putea să se apere.
Poftim.
Ia să vedem aici...
Barbital, pentru a dormi.
L-au drogat că să nu poată folosi asta.
Puțin mai încolo o batistă de damă, un obiect de lux,
lucrat manual, costă 200 de franci in Paris
și are o inițială, "H".
- Și ia uite, un curățitor de pipă. - Încă un indiciu ?
Da, o mulțime de indicii puse la întâmplare
și din care doar unul pare oarecum a fi autentic.
Poate această scrumieră cu cenușă are accidental indiciul.
Un fragment ars dintr-un bilet.
Probabil o tentativă de a arde probele.
Vă mulțumesc, domnilor, că ne-ați reperat.
Vă pot folosi echipamentul ?
E perfect, e perfect. Mulțumesc.
Aș vrea să înțeleg de ce
a rămas un indiciu în locul obiectului în sine.
Căutăm adevărul din interior.
În acest caz e binevenit puțin ajutor științific.
Vei ajusta flacăra.
Hai, Bouc.
E una din scrisorile de amenințare.
Te înșeli, prietene, aceasta spune un secret. Uite.
Sânge ai pe mâini, vei muri. T.
Ce vrea să spună ?
Vino cu mine, Bouc.
Un secret se întrevede.
Acesta n-a fost nicio clipă un rebus pe o plajă.
Știu numele real al decedatului.
Nu e Ratchett, ci Cassetti.
- Știu acest nume. - Atunci știi și numele Armstrong.
- Cazul Armstrong. - Povestea a șocat o lume întreagă.
În urmă cu doi ani,
renumitul pilot, colonelul John Armstrong și soția lui, Sonia,
au descoperit că unicul lor copil, micuța Daisy,
a fost răpită din pătuțul în care dormea.
Disperați, au plătit răscumpărarea, dar la puțin timp după aceea,
Daisy a fost găsită moartă, ucisă de Ratchett.
Care era de fapt Cassetti.
Sonia Armstrong era însărcinată când a primit vestea.
În urma șocului, naște prematur.
Nici ea și nici copilul nu au supraviețuit.
De unde știi toate astea, Poirot ?
Pentru că însuși Armstrong mi-a povestit tot.
Mi-a scris să-mi ceară ajutorul, dar până am primit scrisoarea,
a fost prea târziu.
A fost găsit mort prin împușcare.
S-a împușcat.
Sângele lui Daisy Armstrong e pe mâinile tale. Vei muri pentru asta.
Și așa a și fost.
- Dle Poirot ? - Da, Michel.
Dna Hubbard dorește să vă vorbească.
Am reținut-o cât am putut.
Dnă Hubbard, îmi pare rău că v-am făcut să așteptați.
Sunteți pară și foc și-abia vă păstrați calmul.
Normal că sunt, toată ziua am încercat să vă spun.
Criminalul a fost în compartimentul meu azi noapte.
Am crezut că mă va omorî.
Putea s-o facă, în schimb l-a omorât pe Ratchett.
M-am trezit în beznă, și știam că un bărbat e în compartiment.
Sunteți sigură că era un bărbat ?
Știu cum e să ai un bărbat în dormitor.
I-am spus conductorului și nu m-a crezut.
I-am spus: "Verifică ușa de legătură dintre compartimentul meu
și al lui Ratchett. Probabil a ieșit pe acolo."
Și bineînțeles, nu era zăvorâtă.
Știu că am închis-o după cele spuse de Ratchett.
Mi-a făcut o propunere indecentă.
Ați auzit cumva de...
răpirea Armstrong ?
Era inevitabil. Un caz morbid.
Ucigașul fetiței, Cassetti, a murit azi noapte.
Ratchett era criminalul.
V-am spus, știam că e un degenerat.
Mă credeți când spun de bărbatul din compartiment ?
Sunt convinsă că aveți impresia că-s nebună.
Dar am dovezi că e adevărat.
E un buton de la o uniformă de conductor.
Poate i-a căzut lui Michel când a fost în compartimentul dv.
- Nu-mi lipsește niciunul. - L-am găsit pe covor la piciorul cușetei.
Chiar unde dormeam.
- Cum numești asta ? - O numesc dovadă, mulțumesc, dnă Hubbard.
- Ați fost vreodată în America ? - O dată.
- Cu ani în urmă. - Cu ce scop ?
- Să confirm o suspiciune. - Ce anume ?
Că nu-mi plăcea. Mi s-a oferit un post în Boston.
Din Boston m-am dus direct în Londra.
- De acolo era Ratchett, din Boston ? - Habar nu am.
- Dar... - Nu se cuvenea să-l întreb.
Continuă.
Ultima dată l-am văzut pe dl Ratchett la ora 21:00.
I-am dus cafeaua și i-am aranjat hainele.
Vă dor cumva dinții ?
Am programată o extracție săptămâna aceasta în Londra,
iar dl Ratchett a insistat să nu o mai amân.
A spus că s-a săturat să mă audă văitându-mă.
Acest înduioșător Ratchett obișnuia să bea seara cafea ?
Chiar deloc, însă în ultima perioadă era foarte agitat.
Spunea că vrea să fie vigilent.
Mai ales că găsise o scrisoare în compartimentul său.
Te rog, spune-mi, că nu ești tu responsabil.
Dacă ar fi să vă las ceva neplăcut în compartiment, n-ar fi o scrisoare.
Cafeaua.
Cu siguranță că un majordom cu experiența și precizia dv
nu ar fi vorbit cu stăpânul lui cum ați făcut-o dv,
decât dacă ar fi știut că brusc, cariera lui,
ar lua sfârșit.
Nu e doar o simplă durere de dinți.
Plămânii ?
Tiroida.
S-a împrăștiat în stomac, ca la tata, era cu cinci ani mai tânăr.
Mai am câteva luni.
Mă tem că nu se poate opera, mi-a spus medicul.
Și dintr-o dată nu mai eram...
temător.
De atunci am făcut doar ce-am vrut.
Că o fi bine sau rău, de atunci spun doar ce gândesc.
Cafeaua.
Se pare că în ceașcă i-a fost pus barbital,
și desigur, îmi vei spune că dumneata nu l-ai pus-o în ceașcă.
Sigur că nu am făcut-o.
Când, și de unde ați procurat cafeaua și ceașca ?
De la bucătărie, dle.
Am comandat-o pentru cină,
să fie gata la ora 21:00, și așa a și fost.
Oricine ar fi putut-o comanda înaintea mea.
Mulțumesc.
Dle Masterman, îmi pare rău pentru durerea de dinți.
Mulțumesc. Îmi plac cele mici.
Deci, dnă Pilar Estravados, sunteți misionară,
dar ați fost infirmieră înainte de a vă schimba meseria ?
Îi datorez asta Domnului.
Îi sunteți datoare Lui ?
Au existat...
vremuri mai desfrânate în viața mea.
Când am primit mai mult decât am oferit.
Gerhard Hardman, profesor de inginerie.
Știința va face ca Germania să strălucească din nou.
- Biniamino Marquez. - Dle Marquez.
Nu vreau să fiu asociat cu această crimă, așa că mă puteți întreba orice.
Orice. Nu mai mint.
Ați părăsit compartimentul dv seara trecută ?
O singură dată, să iau o aspirină.
Dna Hubbard s-a oferit să-mi dea puțin mai devreme.
Inițial am refuzat-o, dar când nu m-am mai putut odihni,
m-am dus și i-am cerut-o.
Conferința mea are loc în Torino.
Sunt singurul austriac care ține prelegeri,
ceea ce înseamnă că fără mine, discuțiile vor fi mediocre.
Apoi am evadat și am venit în Statele Unite,
unde mi-am jurat că n-am să mai mint sau să fur în viața mea.
Da, prieteni, dacă ești de încredere, oamenii cumpără mai mult.
Italienii sunt niște vite, spaniolii niște oi,
iar belgienii...
Nimic altceva. Am venit în compartimentul meu
pe care-l împart cu nefericitul majordom englez.
Dacă mă deranjează ? Da, se vaită mult.
Dar cu siguranță m-a văzut dormind până dimineață.
Vă spun ceva, dacă vi se pare relevant.
A fost un moment stânjenitor.
Când am mers la dna Hubbard, am deschis inițial ușa greșită.
Îmi pare rău.
- Cât era ceasul ? - Cred că era în jur de...
Să nu vă pară.
22:40.
E interesant.
Din câte îmi dau seama, sunteți ultima care l-a văzut în viață pe Ratchett.
- Cu ce vă ocupați ? - Cu automobile.
Am trei reprezentanțe.
Am venit în America un coate goale. Iar acum ?
Dacă e adevărat ce spuneți, dna Debenham va confirma.
Dar e adevărat.
Nu aș minți.
E posibil ca dra Debenhaum să fi ieșit din compartiment fără să remarcați ?
Nu, am somnul ușor.
La cel mai mic zgomot, mă trezesc imediat.
Am fost luată prin surprindere odată.
Nu se va mai întâmpla.
Nu, n-am zis că am fost șofer.
Printre fotografiile care au căzut din bagajul dv,
era una cu un băiețel frumos ce avea o șapcă de șofer,
și care-și vizita tatăl la muncă. Șoferul cui erați ?
Dră Estravados, de ce aveți calusurile mâinilor precum ale unui boxer ?
Îmi fac treaba în orașe periculoase.
Unde nu pot fi dominată de teamă.
Am învățat să mă bat.
Dar nu mai aveți încredere în Dumnezeu de când ați fost atacată ?
Nu, în caz că El e ocupat.
Dumnezeu e mereu ocupat.
E Masterman. Un muribund nu mai are nimic de pierdut.
Felicitări, Bouc.
Mai puțin faptul că dl Marquez ne-a confirmat
că vecinul de compartiment, Masterman, citea în patul lui la ora morții.
Dacă era ușor, nu aș fi fost faimos.
Următorul ?
Dră Debenham, sper că nu vă deranjează aerul rece.
Dv vă oferim un picnic.
Asta pentru că pe menajera mea ați dus-o într-un loc înghesuit.
Înțeleg, alegeți locurile cele mai bune
pentru a scoate adevărul de la fiecare suspect.
Pe Pilar o înghesuiți, pe mine mă congelați. Ingenios.
Scrieți-vă numele întreg și adresa, vă rog.
Apropo, mov pal.
Dra Estravados mi-a spus că ați întrebat-o ce culoare are capotul ei.
Mulțumesc.
Mary Hermione Debenham.
Vă spune cineva Hermione ?
De obicei Mary, când nu mi se spune dra Debenham.
Sunt stângace. E neobișnuit, știu.
Se pare că teoria dv nu funcționează dacă-mi verificați scrisul.
Ce părere aveți despre cel mort ?
Nu cred că am vreo părere.
- Nu văd relevanța întrebării. - Îmi cer scuze, dră, sunt puțin...
original...
Natura umană este perversă în complexitatea ei
și pentru a o explora, e nevoie de instrumente speciale.
Sunt chestii amuzante, nu instrumente, Hercule.
- Prefer să renunțați la ele. - Metoda directă ? Perfect.
Îl cunoșteați pe doctor înainte de călătorie ?
Doctorul Arbuthnot ?
Nu.
A fost o atracție instantanee ?
Aici nu suntem în America, dră Debenham. Nu există legi pentru sentimente.
Dar sunt în privința tăcerii, ceea ce înseamnă...
Că sper...
N-am fost niciodată în America.
Dar poate îmi puteți spune...
despre...
niște cuvinte pe care le-am auzit.
Dv și dl Arbuthnot erați mai apropiați decât ați lăsat să se înțeleagă.
Ați spus... "Nu acum. Când se va sfârși."
"Atunci nimic nu ne va sta-n cale." Ce-ați vrut să spuneți cu asta ?
Credeți că am comis crima ?
Când unica ta unealtă e ciocanul, toate problemele îți vor părea un cui.
Dumneata rezolvi crime.
- Vezi răul în fiecare zi. - Nu chiar.
Văd destule delicte încât să știu că actul criminal este o anomalie.
Și cred că o bucățică din suflet dispare atunci când iei viața altcuiva...
Vă mai întreb încă o dată. Ce-ați vrut să spuneți ?
Cum am stabilit deja, nu există legi împotriva tăcerii mele.
Aveți dreptate.
Și mai târziu, prințesă Dragomiroff ?
După cină, m-am dus la somn.
Dumnezeu m-a binecuvântat cu o viață lungă, însă,
m-a pedepsit cu dureri de spate ca să mi-o facă mizerabilă.
Cam pe la 12:45 am chemat-o pe dra Schmidt.
Mi-a făcut un masaj, mi-a citit puțin, apoi am adormit.
Ați cunoscut vreodată o familie cu numele Armstrong ?
Au trăit o tragedie de neconceput.
Eram o admiratoare a mamei Soniei Armstrong,
actrița Linda Arden.
Un talent care se naște o dată la o sută de ani.
Dna Arden avea să devină regizoare.
Ar fi fost prima femeie colosală de pe Broadway
dacă nu ar fi fost tragedia.
Dna Linda Arden este moartă ?
E ca și cum ar fi.
Nu mai iese din casă.
Daisy a fost fina mea.
A fost...
Nu înțeleg ce relevanță are cu acest caz.
Pe bărbatul ucis azi noapte, îl chema în realitate Cassetti.
Bărbatul care a ucis-o pe micuța Daisy Armstrong.
Înțeleg.
Recunosc că știu această familie, iar acest bărbat acum e mort.
Coincidența e de-a dreptul insuportabilă.
Dumneavoastră poate că îngăduiți o coincidență.
Acum trebuie să vă pun niște întrebări dv, dră Schmidt.
Nu, nu e necesar. Garantez încrederea ei.
Chiar și așa, dacă-mi permiteți...
Dră, vă rog să-mi răspundeți în germană.
- Dar, Excelența sa nu înțelege germana. - Acesta e scopul.
Aceasta vă aparține, dră Hildegarde ?
E prea delicată să fie a mea.
Acesta e adevărul despre noaptea trecută ?
După cum a spus dânsa, a trimis conductorul să mă caute,
apoi m-am întors în pat.
Ați văzut pe cineva când v-ați întors ?
Doar pe celălalt conductor, cel care...
- Care m-a... - Celălalt conductor, adică Michel ?
Nu, mă refer la cel care m-a trezit.
Veniți, vă rog.
Sunteți sigură că nu pe el l-ați văzut ?
Sunt sigură, celălalt conductor era un bărbat scund...
- Dră, nu există alt conductor. - Știu ce am văzut.
Mi-l amintesc pentru că vocea lui era pițigăiată și uniforma identică.
Suspectului îi lipsește un nasture.
Am nevoie de cheile tale, de urgență.
Trebuie să găsim o uniformă și un chimono roșu.
O mulțime de fotografii, multe perechi de șosete,
capoate de toate culorile, mai puțin roșu.
Și nu e nici uniforma conductorului impostor.
Am verificat toate bagajele pasagerilor ?
Toate, mai puțin a contelui și contesei Andrenyi, dle.
- E interzis să verificăm bagajele lor. - Călătoresc cu viză diplomatică.
Unde ar putea fi ?
Mai există o valiză în care nu am verificat.
A mea.
Asasinul se joacă cu mine.
E bine, prima lui greșeală.
Și atunci următorul e...
Dați-mi voie, dră.
Nu e a mea.
V-am spus de celălalt conductor, de ce s-o fac dacă...
Nu ați face-o, dar compartimentul dv a fost ideal să o ascundă.
Uite și butonul.
Și dacă e o uniformă de conductor,
de ce nu am avea și cheile conductorului ?
Acum știm cum asasinul, ca prin minune, trecea prin ușile închise.
- Whisky. - MacQueen.
- Ce căutăm acum ? - 500 de dolari...
MacQueen avea un registru contabil cu operațiunile lui Ratchett.
Unde e ?
Poirot ?
Bouc ? Ține-i pe toți înăuntru.
Domnule, domnule !
Domnule ?
Domnule, rămâneți pe loc !
Mulțumesc, domnilor, mulțumesc.
Deci, MacQueen a fost ?
- Ați găsit asasinul ? - Mă scuzați, dnă.
Cum a putut ?
Nu eu l-am omorât.
Ai vrut să dai foc actelor lui Ratchett,
dar mai sunt fragmente eligibile. Calculele nu se potrivesc.
Pentru că furai de la el.
E plin de, de... cum îi spune ?
Cuvântul ăla englezesc ! "Spoială !"
- Dădea rasol ? - Da, dădeai rasol !
Furai de la el.
Credeai că te va descoperi ! De asta l-ai omorât !
Da.
Da, aveți dreptate, furam de la el.
Mii de dolari.
Știam că banii lui sunt murdari.
Ce mai contează dacă-l escrocam ?
Dar dați-mi voie să vă întreb ceva.
De ce să-mi sacrific vaca de muls bani ?
Nu eu am făcut-o.
- Nu eu l-am omorât ! - Nu el a fost.
Nu el a făcut-o.
Bănuiesc că a spus că eu sunt alibiul lui.
A băut până târziu, e adevărat.
Am văzut că a băut whisky
și am făcut o remarcă referitoare la proastă calitate a băuturii.
Mi-a oferit un pahar să-mi schimb opinia, apoi încă unul.
Am început să ne contrazicem pe teme politice, avea niște...
avea unele idei greșite despre Stalin pe care i le-am corijat,
dar omul își cunoaște limitele.
Veniți să discutăm puțin, dle.
Puteți confirma că ați fost cu el toată noaptea ?
Am fumat și am discutat doar noi doi.
Ce amici buni, el cu țigările, iar dumneata cu...
Da, dumneata ești singurul bărbat din tren care fumează pipă.
- Pot să văd pipa și tutunul dv, vă rog ? - Sigur.
Dumneata, dr. Arbuthnot, vii din India presupun, corect ?
- Mă interogați acum ? - Da.
Ați fost în compartimentul dlui Ratchett înainte să fie ucis ?
- Sigur că nu. - Dar acesta e unul
din curățitoarele dv de pipă, nu ?
Dacă ați găsit aia la locul crimei, răscoliți în altă parte.
Sunt medic, dle.
Eu vindec oameni, nu îi rănesc.
Ținând cont de asta, bănuiesc c-ați muncit din greu să deveniți medic.
Nu mulți din rasa dumitale au o așa oportunitate.
Facultatea de Medicină din Middlesex permite câte unul în clasă.
Am avut această onoare în '24.
Am fost trăgător de elită în armată.
Eram un bun trăgător.
Am salvat viața mai multor ofițeri care mi-au recunosc meritele
și mi-au plătit studiile.
Am privit generozitatea lor ca pe o datorie.
Îl știți pe colonelul Armstrong ?
Cunosc doi sau trei Armstrong.
- Tommy Armstrong, Selby... - Mă refer la colonelul John Armstrong.
Soția lui era americancă, iar fiica lui a fost răpită și ucisă.
Nu l-am întâlnit niciodată.
Unde ați întâlnit-o prima dată pe dra Debenham ?
Ne-am întâlnit când am luat trenul din Kirkuk spre Nissibin.
Dânsa a susținut altceva, și acum a devenit foarte dubioasă.
- Permiteți-mi. - Mary e o doamnă.
- Nu o implicați în asta. Pot garanta... - La fel cum garantați și pentru MacQueen ?
Tu...
- Trebuie să fiți rezonabil. - Niciodată !
Aveți noroc, doctorul susține că nu v-a scăpat deloc din ochi.
- Vedeți ? S-a încheiat, nu puteam fi eu. - Ba da, puteați.
Ratchett lua somnifere în fiecare seară.
Puteați să-l înlocuiți cu barbital, aveați acces ușor la el.
Ați făcut la fel cu paharele cu alcool ale doctorului,
și aveați cale liberă să-l ucideți.
- De ce aș face asta ? - Am stabilit motivele.
Eu aș mai adăuga un altul.
Un motiv diferit, unul mult mai personal.
Avocat ca pregătire, dar fără înclinație.
Mă întreb de ce ați urmat avocatura.
A fost pentru a mulțumi un tată nu prea iubitor, ci exigent ?
Unul care s-a bucurat de un succes desăvârșit
în același domeniu, care mai apoi
și-a pierdut funcția.
Există un renumit MacQueen, nu-i așa ?
Procurorul federal al statului New Jersey,
care reprezenta acuzarea în cazul Armstrong.
Nu aveau niciun suspect.
S-au făcut presiuni asupra tatălui meu s-o acuze pe acea biată femeie.
O menajeră cu un alibi slab.
Suzanne.
Și-au bazat cazul pe ea.
S-a sinucis.
Era nevinovată.
Când dovezile l-au incriminat pe Cassetti,
deja era demult plecat.
L-au distrus pe tatăl meu.
Iar eu n-am putut face nimic.
Și totuși ați susținut că nu știați că Ratchett era Casseti.
- Nu, nu. - Dar l-ați găsit.
L-ați găsit și l-ați stors de bani pentru a achita datoriile tatălui dv,
și să luați ceva și pentru dv.
Nu, nu așa fost.
Nu așa s-a întâmplat.
Cineva a intrat peste mine.
Mi-a acoperit fața.
Trebuie să scot cuțitul.
- Puneți-l în geanta mea. - Sigur.
E în compartimentul meu.
Nu mai are amprente. Ucigașul a scăpat de arma crimei.
Aici e.
Nu i-au fost afectați nici plămânii, nici arterele.
E norocoasă că-i în viață.
Cu toții sunteți norocoși.
Da, tare genial ești. De ce n-ai rezolvat cazul ăsta ?
Trebuie să-i mai dați timp dlui Poirot.
Nu mai am de unde să-i dau, am rămas fără vlagă.
Îl acuzați pe dl MacQueen, iar adevăratul ucigaș e chiar aici.
Unul dintre voi.
Nu știu cine sunteți, n-am să scot un cuvânt.
Vă rog să mă lăsați în pace.
Oameni buni, șinele vor fi curate până dimineață,
vă rog să vă întoarceți în compartimente.
Eu dorm aici, unde pot fi văzută, iar eu să văd pe toată lumea.
Cu toții ar trebui să faceți la fel.
Încălziți-vă și rămâneți la vedere până dimineață.
Ucigașul nu va ezita să ucidă din nou.
Același lucru să facă și conții Andrenyi, fie ei diplomați cu imunitate.
Pot să vă verific pașapoartele ?
Știți că trebuie să vorbesc cu ea.
E o pată de grăsime lângă numele soției dv.
- Doriți să aruncați o privire ? - Elena nu se simte bine.
Dacă nu-mi permiteți, refuzul dv va fi relatat poliției iugoslave
și n-am nicio îndoială că veți fi arestat.
Arătați caraghios, dle Poirot.
Așa caraghios arată toți detectivii ?
Îmi pare rău că v-am trezit, contesă.
Întotdeauna sunt trează noaptea.
În timpul zilei dorm.
Unora le e frică de întuneric, iar eu nu suport lumina.
- Sunteți mereu sub influența... - Barbituricelor.
Barbital...
Iau cu nemiluita.
Nu e cazul să mințim, iubire, el vede în interiorul nostru.
Nu pot ieși în lume fără el.
Nu pot dormi fără el.
Îl iau să mă apăr de frici.
Și de ce vă este frică ?
De tot.
Pe pașaportul dv apare numele de fată.
Goldenberg. Sunteți evreică, nu ?
Nu îndeajuns dacă nu mă cheamă și Maria.
- Sunteți dansatoare precum soțul dv ? - Nu precum soțul meu.
Ansamblul de balet.
Pe el îl înalță îngerii, eu mă afund în pasiune.
Mă iertați, merg să mă întind iar.
Acesta e singurul capot pe care-l aveți ?
Nu. Mai am unul.
Unul galben aprins.
Îmi place să discut cu detectivii, nu știi niciodată ce te vor întreba.
Știu bine capitalele, guvernanta mea era obsedată de geografie.
Mulțumit ?
Sunt foarte mulțumit când descopăr mincinoșii.
Dnă, numele dv nu e Elena, ci Helena.
Ați încercat să îl schimbați pe pașaport și pe valiză.
Soțul meu a aflat că există o dovadă.
O batistă brodată cu litera H, și nu voiam ca numele să-mi fie implicat.
Așa că l-am schimbat. La valiză și în pașaport.
Nu e o crimă să-ți dorești să stai departe de probleme.
Dar aici e o problemă.
Detaliul bizar al tragedie familiei Armstrong,
care e esența acestui caz,
este numărul de persoane care au fost afectate.
Sora mai mică, mama actriță,
cu numele de scenă Linda Arden.
Bănuiesc că și ea avea origini evreiești
și era normal să-și ia un nume de scenă.
Oare îndrăznesc prea mult să sugerez că...
numele ei real era Goldenberg ?
Mai ales când descoperi o tânără femeie
de aceeași vârstă cu fiica supraviețuitoare,
care trăiește într-o lume a fricii.
Sora mai mică
a Soniei Armstrong.
Ieși de aici !
Am auzit zgomote și am venit de-ndată. Chiar la timp, nu ?
Probabil că acum credeți că cei doi conți sunt ucigașii.
Contele e protector, iar contesa n-ar putea omorî niciun păianjen.
Iar dumneata poți înceta cu toată șarada asta.
Nu sunteți nici austriac, nici neamț, nici profesor.
Doar o copie bună.
Ați imitat vreo cunoștință ?
Un măcelar din orașul natal era neamț.
Un om bun, un accent pe măsură.
Cum v-ați dat seama ?
Ați spus greșit Torino.
E greșit accentul pe primul "o", se pune pe litera "i".
Torino.
Dumneata ești tare perspicace.
Trebuie să recunosc.
Profesor Gerhard Hardman
e numele meu de cod.
Îmi cer scuze pentru comentariile legate de culoare.
Să mă prezint.
Cyrus Bethman Hardman.
- Sunteți detectiv la Pinkerton ? - De 30 de ani.
Mă aflam în Istanbul, tocmai încheiasem o misiune
când am primit o telegramă.
Ratchett căuta o persoană pentru a-l păzi,
oferindu-i salariu triplu. Noroc că eram prin zonă.
Mi-a spus să mă uit după un bărbat scund cu voce pițigăiată.
Am păzit holul toată noaptea printr-o crăpătură în ușă.
Orice agresor trebuia întâi să treacă de mine.
Vă jur.
Ați putea jura și pe cei 30 de ani de detectiv la Pinkerton,
sau mă veți minți în continuare
și veți nega că în realitate ați fost polițist ?
Arma dv are mâner cu model cadrilat de culoare albastră.
Produs pentru ofițerii de poliție în ediție limitată în 1927.
Și se pare că n-ați fabricat minciuni doar pentru mine.
Lăsați arma aici și plecați, profesore.
După poziția compartimentului lui,
ar fi fost imposibil să nu vadă pe cineva,
doar dacă ușa lui Ratchett ar fi fost deschisă,
după cum Pilar Estravados a spus că a deschis-o,
iar în acest caz, cineva ar fi putut
să se ascundă de privirea lui.
Draga mea Katherine,
e o crimă groaznică.
Și m-am împotmolit, Katherine.
Nu pot vedea crăpătura din zid.
Cum se poate să-mi scape așa ceva ?
Mereu am fost foarte sigur.
Prea sigur.
Dar acum o spun precum un copil neputincios,
că nu știu.
Îmi este teamă, Katherine.
Ne cerem scuze, doamnelor și domnilor,
dar nu sunteți în siguranță în tren cât timp locomotiva este repusă pe șine.
Vom aștepta în tunel, mulțumim.
- Unde duc câinii ? - Vor fi fericiți.
Vor fi tratați bine.
Nu, nu vor fi.
M-ați chemat ?
- Un alt interogatoriu ? - Nu, îmi place compania dv.
Mulțumesc, Bouc. Vă rog.
Am o listă de întrebări și nu reușesc să răspund la ele,
iar trenul e pe punctul de a pleca.
Aveți mintea limpede și m-am gândit că îmi puteți da o mână de ajutor.
Poftiți.
Batista, curățitorul de pipe, chimonoul roșu,
uniforma, ora de pe ceas.
Atunci a fost omorât ?
Mai devreme, sau mai târziu ? De o persoană, sau de mai multe ?
Care dintre ele ?
Îmi pare rău, nu vă pot ajuta.
Mulțumesc.
Poate există a zecea întrebare pe care încă nu ați pus-o.
- Care vă da răspunsul la restul. - Poate.
Aș putea arăta ușor cu degetul către contesa Andrenyi.
Am descoperit că era sora Soniei Armstrong.
- Sunteți sigur ? - Da.
Bănuiesc că poate e nevinovată, poate da.
Prea mulți oameni din acest tren m-au mințit fără să le pese,
cum de altfel și dv ați făcut-o foarte ușor.
- Eu ? - Mi-ați spus că nu ați fost în America.
La fel ați ascuns și faptul că în perioada tragediei
locuiați în casa familiei Armstrong fiind guvernanta fiicei lor,
Recunoașteți.
Trebuia să-mi câștig pâinea.
O fată asociată cu o crimă,
nu ar fi fost angajată de o familie decentă.
Dră Debenham, ați plănuit moartea lui Ratchett.
Apoi ați chemat-o pe contesă să fie martoră.
Dacă-l vedea cum moare Helena de dinainte ar fi revenit la viață.
Ați vrut ca însoțitoarea dv să adoarmă, dar n-a reușit.
Ați drogat-o, însă barbitalul i-a provocat doar o durere de cap.
A cerut o aspirină când trenul s-a oprit.
Cu conductorul în gară, în sfârșit aveați calea liberă,
ați reușit să intrați în compartimentul lui Ratchett pe ascuns.
Ați iubit-o pe Daisy Armstrong ! Dv l-ați ucis pe Cassetti !
Cassetti a fost un ordinar.
Merita să moară.
Nu ea l-a ucis.
Eu am făcut-o.
Mary, pleacă.
Nu te pot lăsa să te învinuiești pentru ce am făcut eu.
Mary, te rog, pleacă.
John Armstrong a fost cel mai bun prieten al meu, comandantul meu.
A crezut în mine.
M-a trimis să studiez medicina asigurându-mi un viitor.
Cassetti l-a distrus.
În plină suferință, am întâlnit-o pe Mary.
Apoi l-am găsit pe Ratchett.
Planul nostru a fost să-l dăm pe mâna poliției, aia ați auzit.
Dar când i-am văzut fața,
am știut că nu merită să fie judecat.
Înseamnă că tu l-ai drogat pe MacQueen,
ai schimbat ora de pe ceas, încât să poți minți cu ora decesului.
Nu putea permite ca Mary să fie acuzată.
Sau MacQueen.
Doar eu răspund pentru păcatele mele.
Sunt soldat, iar un soldat omoară pentru a proteja.
Iar acum, dle Poirot, trebuie să mă protejez de dumneata.
De ce încă n-ai murit ?
Poirot.
Domnilor, opriți-vă !
Dle, trebuie să urcăm înapoi în tren toți pasagerii.
Veți pleca de lângă tren
până când vă spun eu să vă întoarceți.
Spuneți minciuni și credeți că nimeni nu va afla.
Dar vor afla două persoane.
Da, două persoane.
Dumnezeul vostru,
și Hercule Poirot.
E timpul să rezolv cazul ăsta.
Dr. Arbuthnot m-a întrebat de ce n-am murit încă.
Deja știa răspunsul.
Un trăgător de elită nu omoară de la scurtă distanță ?
Împușcătura dv nu a fost o greșeală, ci o operație.
Nu m-ați putut omorî pentru că nu sunteți criminal.
Niciunul dintre voi nu e criminal.
Și totuși, unul trebuie să fie.
Există două soluții posibile pentru această crimă.
Una...
dificilă, pentru că se potrivește cu majoritatea datelor.
Și una mai...
complexă.
Prima soluție:
Ratchett avea dușmani.
Un mafiot reușește să urce în tren în Vinkovici
în timp ce MacQueen și Arbuthnot au ieșit la o gură de aer.
Îmbrăcat în uniformă și având cheia de acces, îl înjunghie pe Ratchett,
iese prin compartimentul dnei Hubbard și reușește să fugă.
Nu.
Nu, nu, nu are logică.
De ce să ascundă uniforma ?
Cine l-a drogat pe Ratchett ?
Cine a înjunghiat-o pe dna Hubbard ?
Nu e posibil.
Atunci întreb, cine beneficiază ?
Crima aceasta e uciderea unui ucigaș.
Beneficiul este poate...
pentru suflet ?
Pentru alinarea suferinței ?
Pentru a reduce la tăcere freamătul din minte care împiedică tihna ?
Există un ucigaș printre noi.
Deci,
îl avem pe dr. Arbuthnot,
care îi era un prieten de nădejde colonelului Armstrong.
Și-a găsit alinarea în compania guvernantei Mary Debenham,
care îi era ca o mamă micuței.
Și care e foarte apropiată de sora mai mică a dnei Armstrong,
Helena Goldenberg,
măritată cu un bărbat puternic căruia nu-i e străină violența și furia.
Am călătorit de asemenea cu nașa lui Daisy,
căreia îi aparține
monograma de pe batista găsită la locul crimei.
Litera H.
Și care în alfabetul rusesc, desigur, se scrie N.
Natalia Dragomiroff.
Iar devotata ei menajeră cu privirea inocentă,
cine a fost înainte să fie angajata dv ?
Pot să sugerez cumva, bucătăreasa familiei Armstrong ?
Dar încă nu am terminat.
Infirmiera, cea care avea grijă de Daisy.
Motivul pentru care a îmbrățișat religia s-a născut din vinovăția răpirii lui Daisy.
Erați în cameră în noaptea în care Ratchett a intrat pe fereastră.
Ați băut prea mult vin la cina din acea seară
și vă învinovățiți că ați fost luată prin surprindere pentru a-l opri ?
Nu a cunoscut decât bunătate,
și iubire, până când,
până când... până când eu...
La mine nu trebuie să ghiciți, dle.
Am fost aghiotantul colonelului Armstrong în război.
Și după aceea, valetul său în New York.
Cel mai bun om lăsat de Dumnezeu.
Șoferul e de aceeași părere ?
Un împrumut acordat de Armstrong a făcut posibil să-și construiască
un imperiu în industria automobilelor.
I-a rămas dator pe viață.
Pe cine mai iau în calcul ?
Detectivul de la Pinkerton ?
Care a fost un polițist legat de cazul Armstrong.
Și care era îndrăgostit de cineva, care, dintr-un motiv sau altul,
e o victimă care a fost omisă.
V-ați îndrăgostit de menajeră înainte să fie acuzată pe nedrept.
Ați abandonat poliția când ați văzut injustiția făcută.
Când tatăl lui MacQueen a insistat cu arestarea ei,
a fost momentul când și-a lua viața.
Suzanne era atât de blândă.
S-a îndrăgostit de mine.
Bătrân și deja cărunt, i-am spus să-și găsească unul mai bun, dar...
Ea era acolo.
Nu întârzia la nicio întâlnire.
Din ce alt motiv ar fi plin trenul în mijlocul iernii ?
De ce rănile sunt neconsecvente ?
De ce o multitudine de indicii, de ce...
De ce conductorul ?
Pierre Michel din Auvignon.
Care și-a pierdut sora,
menajera acuzată,
Suzanne Michel.
Doar un singur suflet poate pretinde
că a pierdut mai mult decât oricare din voi.
Îndurerata Linda Arden,
mama Soniei,
bunica micuței Daisy,
retrasă din lumina reflectoarelor,
dar în căutarea unui ultim rol.
Sunteți un om foarte iscusit.
Un ucigaș trebuie să aibă o singură victimă.
Când Ratchett a ucis-o pe Daisy Armstrong,
doisprezece vieți sunt distruse, urâțite, sfârșite.
Au pretins dreptate !
Cu toate aceste suflete sfâșiate, trebuie în final să răspundem.
Cine e ucigașul ?
Cine a pus mâna pe cuțit ? Răspunsul este:
Nu putea doar o persoană să o facă,
nici două persoane.
Nu se putea decât
să o faceți cu toții.
Împreună.
Uniți.
Inclusiv când avalanșa a schimbat lucrurile, cum a făcut-o și detectivul,
planul a fost schimbat.
Chimonoul, uniforma,
remarcabila improvizație cu doctorul care știe cum să rănească fără să omoare.
Fiecare cu rolul său.
Fă-o !
A fost planul meu.
Eu i-am recrutat.
L-am angajat pe Hardman să îl găsească pe Cassetti,
l-am pus pe MacQueen să lucreze pentru el, apoi pe Masterman.
MacQueen putea aranja să călătorească pe tura lui Michel.
Dle Ratchett ?
Nu e nimic.
Noapte bună.
Deci, așa s-a întâmplat ?
Pentru moartea unei inocente,
o viață pentru o viață.
Răzbunare.
Nimeni în afară de mine nu trebuie acuzat.
A fost planul meu.
Spune poliției că doar eu am fost.
Nu mai am pentru ce trăi.
Ei mai au o șansă de acum.
Helena, mă rog să...
să mai aibă o șansă.
Ei pot...
Pot să plece, să trăiască,
să-și găsească rostul pe undeva.
Puneți totul în seama mea.
Ei nu sunt criminali.
Sunt oameni buni.
Pot să fie buni din nou.
Există bine și rău,
și acum existați voi.
Nu pot judeca asta.
Trebuie să hotărâți.
Vreți să rămâneți liberi fără să fiți acuzați de crimă,
atunci trebuie să mai ucideți încă o dată.
N-am să vă opresc.
Nu-i poți lăsa să te ucidă.
Aruncați-mi trupul în lac,
și veți păși liberi în gară.
Trebuie să mă aduceți la tăcere.
Bouc poate minți.
Eu nu pot.
Faceți-o !
Unul din voi !
N-o face.
Eu am murit odată cu Daisy.
Nu !
Ai spus că țelul dumitale e să faci dreptate.
Ce înseamnă dreptate aici ?
Uneori legea umană nu e îndeajuns.
Și unde mai sălășluiește conștiința ?
Îngropată cu Daisy.
Dragul meu colonel Armstrong,
în sfârșit vă pot răspunde la scrisoare.
Cel puțin cu gândurile din mintea mea,
și cu sentimentul în inimă,
că de acolo de undeva mă puteți auzi.
Am aflat deznodământul cazului, și este
de-a dreptul răscolitor.
Am văzut cum sufletul uman e sfâșiat,
atât de multe vieți distruse, atât de multă suferință,
și furie.
Lăsând calea liberă veninului profund al durerii,
până când o singură crimă devine o multitudine.
Întotdeauna am vrut să cred
că omul e o ființă rațională și educată.
Toată existența mea depinde de acest reazem,
bazat pe ordine, metodologie și puțină materie cenușie.
Iar acum, probabil e necesar
să ascult mai degrabă
ce-mi spune inima.
Doamnelor și domnilor,
am înțeles din acest caz că talere dreptății
nu pot întotdeauna să aibă aceeași măsură.
Și trebuie să învăț odată pentru totdeauna
să trăiesc cu dezechilibrul.
Aici nu există ucigași.
Doar oameni care merită o șansă către izbăvire.
Poliția a acceptat prima mea soluție a crimei,
singurul ucigaș care a reușit să scape.
Voi coborî din tren aici pentru a încheia formalitățile.
Cu toții sunteți liberi.
Fie ca prin asta să vă găsiți pacea.
Fie ca toții să o găsim.
Bună ziua.
Îl caut pe dl Poirot.
Este nevoie de dânsul într-o problemă urgentă.
E în vacanță.
- Din nou cazul Kasnner ? - Nu, dle.
Mai grav.
Trebuie să-l duc degrabă în Egipt. A fost o crimă, dle.
Pe Nil.
Dv sunteți detectivul ?
Da.
Eu sunt detectivul.
Vă îndreptați, vă rog, cravata ?
Ne vedem la mașină.