Sett?
Våkn opp, Kit.
Pappa?
Alt er i orden, kjære.
Alt er i orden.
Alt er i orden. Alt er i orden.
Alt er i orden.
Og jeg er klar over at atferden min må forbedres.
Men jeg føler virkelig at jeg har mitt sinne under kontroll nå,
og jeg er klar til å gå forbi alt dette
og virkelig gi slipp på fortiden også.
Jeg mener, terapien,
jobber med deg hele denne tiden,
det hjalp meg å forstå at...
atferden min må endres.
Så takk.
Egentlig.
Takk skal du ha.
To suspensjoner, en forseelse,
og en fortsatt påvoksent brannstiftelse.
Jeg gjorde det ikke.
Ikke det.
Å, og en "F" i treningsstudio.
Hvordan får noen til og med en "F" i treningsstudio?
- Jeg går aldri på treningsstudio. - Sett!
Det er det vi er i mot, akkurat her. Se, hvis...
Hvem faen er hun?
Som sagt er jeg Dr. Sinclair.
Ja, men hvorfor er du her? Én terapeut om gangen er nok.
- Jeg er ikke en terapeut, Kit. - Du sa du er lege.
PhD, litteratur fra 1800-tallet.
Kjære, Dr. Sinclair representerer en skole.
Egentlig er det mer et akademi som drives av en bemerkelsesverdig rektor,
der jenter som deg, Kit, har gjort utrolige ting med livet.
Jenter som meg havner på medisiner og inn og ut
av kontorer som dette resten av livet.
- Det er ikke rettferdig. - Alt som kan endre seg, Kit.
Det er et alternativ, Kit.
Vi har ikke mange av de igjen.
Hva het den jenta,
den som legen sa gikk på den skolen?
- Maleren? - Hennes også.
Poenget er at denne skolen, Blackwood, det høres legitim ut.
- "Legitim." Yeah. Takk, Dave. - Ikke vær slem.
- Og ringe ham... - Nei, jeg vil kalle ham "Dave".
- Dave. - Jeg foretrekker faktisk "David."
Som jeg sa, det er et alternativ.
- Vel, jeg velger ikke. - Du har laget din egen seng med alt dette.
- Du tror meg fortsatt ikke. - Jeg vet at advokaten din ikke gjorde det,
men det hindret ikke ham i å lade meg.
- Du er moren min. - Det er korrekt. Jeg er.
Du begynner på Blackwood neste uke, Kit.
Er du... Tuller du med meg?
Jeg sa det samme. Stedet er frickin 'dyrt.
Men, du vet, helt verdt det.
Så hva var alt det tullet om alternativer, da?
Ganske mye tull.
Det er dumt!
Så det gikk bra.
Husker du når det ble tatt?
Vi skulle på tur en dag.
Du hadde akkurat fylt seks år noen uker før.
Så vi trodde at turen ville være for mye for deg,
men du var fast bestemt på å prøve.
Du begynte det,
og du er ferdig med det.
For det var slik du var.
Av alle tingene faren din beundret deg for,
Jeg tror han beundret deg mest for det.
For fotturer?
For å prøve.
♫ Heis rett inn i skallen min ♫
♫ Rulletrappen stiger når den faller ♫
♫ Jeg sverger at jetflyet vårt krasjer i hodet mitt ♫
♫ Farvel, min svarte ballong ♫
Hellig dritt.
Oh wow.
Sett?
Honning?
Kom igjen.
Hallo?
Hallo!
Oi da.
Jeez.
Hvor gammel tror du at den lysekronen er?
Ti tusen år gammel? Jeg vet ikke.
Den ville være 207 år gammel,
var det ikke en rystende dårlig kopi.
- Velkommen til Blackwood. - "Madame Durette"?
Duret. Og dette er frøken Orlonsky.
Hei.
- Hvor er de andre studentene? - De kommer ikke før i morgen.
- Hvorfor tok du meg hit i dag? - Ikke nå.
Tillat meg å vise deg til ditt område, Kathryn.
Jeg er redd det bare blir mørkere.
Det elektriske systemet er veldig gammelt,
og å få en elektriker kan være litt komplisert hele veien ut her.
Så hvordan ser du?
Øynene dine vil tilpasse seg, forsikrer jeg deg.
Vil din ære oss i natt med din tilstedeværelse?
Vi vil gjerne, men vi må komme tilbake.
Kathryn.
Den delen av bygningen er utenfor grensene for studentene.
Det er ikke helt trygt.
- Hvor går den? - Vær så snill.
Det er her du skal sove.
Hos Blackwood tror vi skjønnhet beriker ånden.
Det er definitivt dramatisk.
En ung kvinne skal være rolig blant nydelige ting.
Er du ikke enig?
Ta sikkerhetskopi, dame.
Jo, frøken Duret...
- Kan jeg spørre hvor damerommet er? - Selvfølgelig.
Bare nede i gangen. Følg meg.
- Hun er forandret. - Endret?
Hun er... Hun er ikke min lille jente lenger.
Hun skal heller ikke være det. Hun er 17 år.
Nei, det jeg mener er...
Det er hennes mentale tilstand. Det er...
Det er så aggressivt.
Hør, Kit.
Hvis ting blir rare her, er det bare å ringe oss, ok?
Det er allerede rart her.
- Ja. - Hei.
Dette kommer til å være bra for deg.
Selv med min aggressive mentale tilstand?
Kom hit.
Jeg elsker deg.
Så mye.
Jeg vil bare ha det som er best for deg.
Greit.
Hallo?
Madame Duret?
Hallo?
Hu h.
Ja, mye bedre.
- Åh. Godt å vite. - Middag.
Medisin.
Kan jeg se det?
Jepp. Det er sånt.
- Hva? - Vis meg.
Tuller du med meg?
Takk.
Dette suger definitivt ikke.
Hvem er der?
Hallo?
♫ Heis rett inn i skallen min ♫
♫ Rulletrappen stiger når den faller ♫
♫ Jeg sverger at jetflyet vårt krasjer... ♫
- Ah. Der er du, Kathryn. - Jeg trodde det...
Fall i kø, vær så snill.
Hei. Jeg er Ashley.
Kit.
Veronica.
Det er et dristig blikk.
Tillat meg å ønske dere alle velkommen til Blackwood.
Vente. Det er det?
Er det bare fem av oss?
Vi aksepterer bare virkelig begavede personer.
Stol på meg, jeg er ikke begavet.
Men jeg forsikrer deg, Sierra, det er du.
Det er et talent i hver av dere,
og jeg har tenkt å finne det.
For å trives her på Blackwood,
Jeg trenger din absolutte oppmerksomhet, ingen distraksjoner.
Så frøken Orlonsky samler inn mobiltelefonene dine.
- Det er ikke rettferdig. - Hva?
Du vil hver få en samtale
til noen du velger midt i begrepet.
Det er det? En samtale?
- Fortalte du foreldrene våre? - Dette er latterlig.
- Jeg vil snakke med advokaten min. - Dette er så dumt.
Dette er så stum.
- Dette er dumt. - Gi meg...
- Vi får imidlertid internett, ikke sant? - Jeg er ikke redd.
- Hva? - Er dette en vits?
Det er et alternativ til fengsel.
Du har såret mennesker, ødelagt eiendom,
gjorde livet vanskelig for de rundt deg.
Brannstiftelse, stor glede,
narkotika, overgrep og alt dette.
Dine valg har vært dine og dine alene,
og konsekvensene av handlingene dine har brakt hver enkelt av dere hit.
Det høres veldig ut som det de sier når du kommer til fengsel.
Se deg rundt, alle sammen.
Det er ingen stolper på vinduene.
Og mens vi er ganske fjernt plassert,
det er fullt mulig å nå nærmeste by.
Men hvorfor ville du det?
Vilkårene mine kan virke harde,
men prisen for et ekstraordinært liv er en ekstraordinær innsats.
Og gjør ingen feil,
hver og en av dere er ganske ekstraordinær.
I dine gamle liv,
folk latterliggjorde deg, de straffet deg, de kastet deg ut,
de lo av deg.
Hvis du følger instruksjonene mine og lar meg heve deg
til de store høydene jeg vet at du kan nå,
ingen vil noensinne le av deg igjen.
Er du en creeper eller noe?
- Nei, jeg var bare... - Å stirre i noen tisjerom?
Jeg er ikke en creeper, eller hva du sa.
Du er henne, ikke sant?
Hva snakker du om?
Det er alltid minst en.
Noen som tror jeg ikke vil kvele dem med en pute mens de sover,
til jeg kveler dem med en pute mens de sover.
Vel, du bør ta med mer enn en pute.
Har du to tanker om å drepe hverandre et annet sted?
Noen av oss prøver å hate dette stedet i fred.
Middagen er klar.
Beklager.
Aritmetikk, kunst,
litteratur, musikk:
kunnskapens fire søyler.
Det vil være din grunnleggende læreplan her på Blackwood.
Må vi ha de uniformene på?
La meg presentere matematikklæreren din, Professor Farley.
Og for litteratur,
som jeg tror noen av dere allerede har møtt, Dr. Sinclair.
Og bevise hans utmerkede timing akkurat i dette øyeblikket,
musikkinstruktøren din, Jules Duret.
Vente.
- "Duret," Duret? - Jules er sønnen min.
Han mottok nettopp graden
fra Royal Academy of Music i London.
Vi er alle glade for at du er her.
Madame Duret har valgt nøye hver enkelt av dere.
For hva?
For storhet.
Jeg forstår at du pleide å spille piano. Jeg er spent på å høre deg spille.
Ikke vær. Jeg har ikke spilt siden jeg var ni.
Vel, da vil ikke de dårlige vanene dine være vanskelige å bryte.
- Jeg kan spille fløyte. - Det er fantastisk.
Alle sammen, glede dere.
Ikke sant, de nummen pillene mine.
Alltid hyggelig å chatte med deg.
Det første essayet ditt er om Prousts In Search of Lost Time.
- Hvor lenge må vi gjøre det ferdig? - Fem dager.
Hva? Fem dager? Saken er en murstein.
Som, hvis de tre små grisene har lært oss noe,
er det perfekte materialet for å bygge et sterkt fundament.
Hvorfor kan vi ikke bare lese det i stedet?
- Hva har vi å skrive om? - Ah.
Kjærlighet.
Trenger det.
Finner det.
- Og hva det vil si å miste den. - Så det er en kjærlighetshistorie?
På en måte, ja.
Hver historie er. Uansett,
la oss komme til det.
Er det noen som vet hvordan man kan lage rosa?
Hysj! Girls.
Fokus.
Hva er dette?
Dette er Blackwood, og dette er ild.
Og du er...
et sted der inne og skriker om hjelp eller noe,
Jeg vet ikke.
Og du er stolt av dette?
Jeg tror det er et kunstverk.
Vet du hva jeg ser når jeg ser på dette?
Jeg ser en ung kvinne som er redd for døden
hun har ikke talentet for å overleve her.
Kanskje hun har rett.
Det er ikke fryktelig.
- Betyr det at det er bra? - Langt ifra. Fortsett.
Matematikk.
Alt i denne verden kan forklares med matematikk.
Hva forklarer det?
Jeg har ingen anelse.
Jeg håpet at en av dere kunne fortelle meg det.
Som Galileo sa for århundrer siden,
"Den store naturboka kan bare leses
av de som forstår språket
der det ble skrevet,
og det språket er... "
- Hva i helvete er galt med deg? - Hva skjer her?
- Hun tente på håret mitt. - Hvorfor brenner ikke håret ditt?
Å!
Damer, vær så snill.
Gå av meg!
Jeg tror hun har lært leksjonen sin.
OK, ok, stopp, vær så snill.
Det er nok.
- Det har vært en stund. - Giovanni Pergolesi, Franz Schubert,
Mozart, William Kestler.
Alle var virtuose komponister som dessverre døde i en alder av 40 år.
Målet her er å finne det som passer best for deg.
- Hvilket instrument? - Du er instrumentet, Izzy.
Alle dere. Vi trenger ganske enkelt å finne hvilke av disse enhetene...
fordi det er alt de er, enheter...
best gi uttrykk for din kunstneriske ånd.
Du kommer til å hjelpe meg.
Jeg ville beinet ham.
Sett. Kom inn.
Bare gi meg et øyeblikk med dette.
Var det alle mamma's elever?
Det er hennes berømmelse, ja. Hun har undervist i mange år.
London, Paris, Berlin...
Ingen av disse stedene var verdt å bo i?
Hun vil at jeg skal begynne å jobbe med deg
utenfor undervisningen i klasserommet.
Tilsynelatende så hun en musikalsk kvalitet i maleriet ditt.
Du er klar over, som, teknologi, ikke sant?
Jeg syntes alltid at analog innspilling var varmere.
- Du spiller ikke inn dette, er du? - Vil du at jeg skal?
Nei. Definitivt ikke.
Da vil jeg ikke.
Beklager.
Det er... Du holder igjen.
Det er bare...
Um...
- Jeg kan ikke. - Ja det kan du.
Men du er for mye i ditt eget hode.
Hvorfor?
Min far...
Jeg har tenkt på ham i det siste.
Vi pleide å eie et lite oppreist piano.
Han kjøpte den til meg da jeg var liten.
Hvorfor gjør det deg trist?
Han døde.
Jeg mener, det skjedde for lenge siden. Jeg var bare ni.
Um, han var på vei tilbake fra en forretningsreise, og...
været var dårlig, så...
Gjett at han burde tatt neste fly.
De er aldri langt, vet du?
En del av dem fortsetter
vel etter at deres endelige merknad er truffet.
Tror du virkelig det?
Dette er ikke en enkel prosess, Kit.
Dette er heller ikke det lykkeligste stedet i verden, det gir jeg deg.
Men hvis du stoler på meg,
og hvis du gir alt dette en sjanse, hvis du prøver,
Jeg lover deg at du vil bli overrasket over hva du er i stand til.
"Ømheten er borte, borte.
Frykt for alt jeg har sagt, kjærlighet,
men del sansene dine, bare for deg
er produsenten av lys.
Slott og slott og slott av silke.
Ømheten er borte. "
Det er vakkert, Ashley.
Det er spor etter romantikere, av Keats, av Byron.
Men nei, tonen, måleren... det er noe helt annet.
- Det er en uoverensstemmelse med det. - Hvor kopierte du det fra?
Jeg kopierte den ikke.
Det bare kom til meg.
Utmerket.
Ganske utmerket.
Du blir fort matematikkens prinsesse, Izzy.
Sierra?
Sierra!
Utmerket arbeid, Sierra.
Hør på det.
Hør det.
Vinden. Bekken.
Det er en symfoni.
Kan du høre det?
Ja jeg tror det.
"Hvor glad jeg er å vandre i skogen,
trærne, steinene,
for skogen, trærne, steinene
gi mannen den resonansen han trenger. "
Beethoven sa det.
Lukk øynene, Kit.
Helt.
Lytt til den.
Jeg kan ikke høre deg.
Jeg er her.
- Åpne øynene. - Pappa?
- Sett? - Å...
- Har du det bra? - Vi var ved elven.
Ja, i nesten tre timer.
- Fikk du meg hit? - Jeg vil si at du hadde med meg.
Åh.
Ikke sant. Selvfølgelig.
Middags tid.
Kom igjen. La oss gå. Nok for i dag.
Allez, allez.
Jeg beklager. Kathryn og jeg var ved bekken.
Gjør du hva, nøyaktig?
Vi var...
lytting.
Får jeg dra til rommet mitt?
Jeg er ikke sulten.
Jeg trenger å komme tilbake til arbeidet mitt.
Selvfølgelig, kjære. Arbeidet kommer først.
Frøken Orlonsky vil ta seg av deg.
Lytter til hva, Kit?
Åh. Uh...
Det var som...
trær, vind, natur ting.
Jeg tror tross alt har rett.
- Så du er som et geni eller noe? - Jeg passerte knapt algebra.
Jeg kan ikke forklare det. Noe av det.
Men jeg liker det,
å være god på noe.
Ikke å være den som alle alltid tror er ødelagt.
Jeg liker det.
Gjør du ikke?
Kom deg bort! Kom deg bort!
Ashley? Ashley! Ashley!
Slipp oss inn! Ashley!
Ashley?
Ashley!
Hei våkne opp. Det er bare en drøm.
Ashley, våknet.
- Hva var det? - Hva var hva?
Hva så du?
Hei, Ashley? Det er bare oss. Det er greit.
Er han borte? Han... Han gjorde henne vondt.
- Har det vondt? Hva snakker du om? - Elizabeth.
Elizabeth...
Kvinnen som... hun bringer meg ord.
Hva er problemet hennes?
- Hva gjør du? - Hold kjeft.
- Nei, du holder kjeft. - Nei, det er noen der ute.
- Orlonsky? - Nei.
- Jeg vet ikke. - Det er ham.
Mannen som angrep Elizabeth.
- Mannen fra drømmen min. - Hvem er Elizabeth?
- Øh, jeg legger meg. - Veronica, ikke.
- Gå av meg. - Veronica, ikke!
Berør meg igjen, så skal jeg kvele livet ut av deg.
Overnattingsfest?
Hvorfor velge oss?
- For hva? - Å komme hit.
Fordi vi er skrudd opp.
Så er mange jenter.
Kanskje de andre jentene ikke søkte.
- Jeg søkte ikke på Blackwood. - Du søkte?
- Nei, det hadde jeg ikke. - De fant meg.
Dr. Sinclair dukket opp på terapeutkontoret mitt
etter at jeg ble beskyldt for å ha satt fyr på skolen min.
- "Anklaget"? - Hva så han ut som?
Mannen fra drømmen din?
- Skummelt. - Egentlig.
Gå i dvale. Alle dere.
Bør vi fortelle det til Madame Duret?
Hva, at Ashley hadde et mareritt?
At Kit så noe i gangen.
- Jeg vet ikke hva jeg så. - Jeg sa det.
- Det var den mannskvinnen Orlonsky. - Så hvorfor åpnet du ikke døra?
For sist gang Orlonsky nærmest rev ansiktet av.
Det var ikke Orlonsky.
Jeg har sett noe sånt før.
- Noen skummel fyr? - Nei, han var ikke skummel.
Han var faren min.
Omtrent åtte forskjellige terapeuter prøvde selvfølgelig å overbevise meg om noe annet.
Han kom til meg.
Det var samme natt han kom inn i ulykken.
Jeg tror han ville...
Jeg vet ikke.
Skulle ønske jeg hadde sjansen til å si noe.
Som hva?
- Ha det. - Det var en drøm.
Spøkelser er ikke ekte, selv når du vil at de skal være det.
Wow. Noen er en ufølsom douche.
- Hun forteller sannheten. - Hvordan vet du at?
- Fordi jeg har sett ting også. - Som hva?
Tingene.
Ting du ikke kan forklare.
Jeg vedder på at jeg kan.
- Siden når? - Siden alltid.
- På en måte. Men det er mer som jeg kan... - Føler du dem?
Jeg visste aldri hva det var.
Denne følelsen, som...
noe var alltid rundt meg,
følger meg.
Jeg sa aldri noe, og når jeg endelig gjorde det, de...
De sa du trengte venner. Eller piller.
Eller du måtte bli satt bort.
Noe gave vi har.
Madame Duret?
Ah, Sierra.
Jeg så bare på det siste stykket ditt.
Personlig foretrekker jeg din mer naturalistiske innsats,
men hvem er jeg for å krangle med inspirasjon?
- Takk skal du ha. - Å...
- Vi ville stille deg et spørsmål. - Jules forteller meg
du gjør gode fremskritt også, Kathryn.
Det var noe i gangen i går kveld.
Kanskje til og med på Ashleys rom.
- Og du så dette noe? - Ja. Ja, det gjorde vi.
Jeg er overrasket over at det tok deg så lang tid.
- Tar du fremdeles medisinene dine? - Ja.
Med kraftige kjemikalier som det, vil du ha mareritt.
- Men vi så det alle sammen. - Jeg så ikke noe.
Se på meg, alle sammen.
Det er staten som foreskrev disse stoffene, ikke jeg.
- De hjelper noen ganger. - De demper din kreative ånd.
Dere jenter trenger ikke fikses.
Jævla alle som forteller deg annerledes.
Hvis det var opp til noen mennesker, ville alle storheter blitt stemplet som gale.
Verden vil fortsatt være flat,
og mektige kvinner som oss ville bli brent på bålet.
Litt dramatisk, er du ikke enig?
- Per nå er det ikke flere piller. - Du kan gjøre det?
Det gjorde jeg bare,
forutsatt at alle til gjengjeld er enige om å doble innsatsen.
God.
Hmm?
Fortsett.
Det var vakkert, Kit.
Åh.
Hvordan kjenner du musikken?
- Åh... - Hæ?
Jeg vet ikke. Det er som jeg har hørt det før.
Som om jeg husket det.
Husker du William Kestlers musikk?
Yeah. Jeg forstår ikke.
Jeg har aldri blitt så bra
da jeg tok leksjoner før.
Jeg skulle ønske jeg kunne ta æren.
Selvfølgelig er det på grunn av deg. Jeg mener, du studerte
på Royal Academy of...
Jeg vet ikke hvor.
Du er et geni.
Jeg er dyktig og disiplinert,
men som moren min er glad i å fortelle meg,
Jeg er kategorisk ikke et geni.
Kanskje tar hun feil.
- Det jeg forteller deg er... - Spar pusten, Jules.
Jeg skulle ikke være nødt til å minne deg på viktigheten av rollen du spiller.
Vi er deres guider, ikke deres lærere.
De har funnet en sti. Vår funksjon er å holde dem på det.
For enhver pris.
Jeg ser at etiketten din ikke har blitt bedre, Veronica.
Er Sierra syk?
Hun har ikke vært ute av rommet sitt på flere dager.
- Hun har malt. - Når er siste gang hun spiste?
Jeg tror jeg må tilbake til rommet mitt også.
- Jeg tror denne er din, ja? - Ja.
Kan jeg ta den med i gangen?
Laderen.
- Mamma. - Kjære, hei!
Dave, det er Kit.
- kjæreste, kan du høre meg? - Ja.
Ja, jeg kan høre deg helt fint, mamma.
Beklager støyen. Hvordan har du det? Hvordan går det?
- Det er perfekt. - Virkelig?
Yeah. Det er sannheten.
Har du det bra, kjære?
Han ga tommelen opp. Munnen hans er full.
Kit, jeg skulle ønske at vi kunne snakke oftere.
- Jeg også. - Så har du fått noen venner der?
Egentlig ikke, mamma. Takk for at du spurte.
Hvorfor? Du får ikke problemer, er du?
Nei. Det er jeg ikke.
Men, du vet, du høres ikke ut som deg selv.
- Jeg er bare... - Kit.
- Kjære, er alt i orden? - Ja.
Ja, jeg savner deg bare.
Åh, vi savner deg også, men...
- Er det noe galt? Fordi du høres rart ut. - Nei, nei, alt er bra.
Kjære, hvis noe er galt, gi oss beskjed, så henter vi deg.
- Ja. - Ja?
Mamma, jeg må virkelig gå i klassen nå, ok?
Ok, jeg elsker deg, hei.
Kan jeg bli unnskyldt?
Sett?
Det er det siste diktet jeg skrev.
Dette er ekkelt.
Beklager.
Hun kommer ikke lenger.
- Hva snakker du om? - Hun besøker meg ikke lenger.
- Ashley, hei. Hei. - Det er noen nye...
hvem som tar over.
- Hva? - Mennene i hodet mitt.
- De er så sinte. - Hør på meg.
Hei, lytt til meg. Vi kommer til å være i orden.
Vi skal dø her.
Sierra?
Sierra!
Sierra?
Jeg er... Jeg...
Jeg er så tørst!
Sierra, som er...
Hvem er der?
Boo!
Hva gjør du her?
Tenker på å sette dette stedet i brann.
- Det er mer din greie, er det ikke? - Se på dette.
- Seriøst, se. - Hvorfor er Sierras malerier i den boken?
Det er bare det. De er Thomas Coles.
- Fabelaktig. Hvem er han? - Han var en maler.
- Han døde på 1800-tallet. Han var bare 46. - Så...
Så Madame Duret har nøyaktig samme landskap på kontoret sitt,
bare det er fra en annen vinkel.
Og Sierra signerer også maleriene sine "TC".
Ashley sa at ordene hennes kom fra noen som het Elizabeth, ikke sant?
Og da Dr. Sinclair leste Ashleys dikt i klassen, hvordan beskrev hun det?
Hun sa at det var "inkongruøst".
"Før hennes utidige død i en alder av 27,
Elizabeth Webbs arbeid ble ansett som broen
mellom romantikk og transcendental poesi,
med ekko av Blake, Byron og Keats.
Webbs 'inkongruøse' strofer
og uvanlig opptatt av slott
var sannsynligvis det som ledet hennes samtidige
å sikre et mer varig sted i historien enn hun. "
Og jeg komponerer Wilhelm Kestler musikk,
for guds skyld!
Jeg tok feil.
Alt du tisper er ikke gal.
Det er bare deg.
Veronica, vent!
Vente!
Veronica?
Veronica!
Hei.
Veronica?
Det var ikke lett.
Hjelp! Hjelp!
Du så dem!
Du så dem, ikke sant?
Ikke her inne.
Jeg var aldri bekymret for dem.
Jeg så ting.
Ja.
Merkelige ting. Men...
Jeg nektet å la det gjøre noe for meg.
Jeg hadde virkelige problemer som betydde noe.
Da jeg var 13 år gikk jeg i dyrehagen
å se sjiraffene med vennene mine, og...
Hva?
Sjiraffer er kule.
Da jeg kom hjem, skrek mamma.
Min stefar slo den levende dritten ut av henne.
Gjør ikke sympati-ansiktet.
Det skjedde hele tiden.
Men denne gangen...
Jeg tok en kniv...
bare en liten, kjedelig kjøkkenkniv...
og jeg knivstakk ham i brystet.
Døde han?
Men han rørte henne aldri mer.
Moren min tenkte at hvis hun holdt hodet nede,
slåttene ville til slutt stoppe.
Dårlige ting stopper aldri på egen hånd, Kit.
Jeg tror jeg vet hvor jeg skal begynne.
Jeg går ikke først.
Nybegynnerflaks.
Hva i helvete?
La oss gå ned.
Hvor stort er dette freakin 'stedet?
Hellig dritt.
La oss gå.
Dritt.
Nybegynnerflaks.
Drit, gjem, gjem!
For en skam.
Vi hadde så store forhåpninger for deg, Veronica.
Jeg har en vane å skuffe. Snille av min greie.
Hmm. Er du...
alene på det lille
sent-natt faktaoppdrag?
Jeg hater folk. Du vet det.
Jeg hater deg.
Jeg har vært så tålmodig med deg,
prøver å gjøre noe verdt
ut av noe så absolutt verdiløst.
Kanskje jeg burde ha gjort mer.
Eller kanskje med noen mennesker, det er ganske enkelt
ingenting mer man kan gjøre.
Heller enn å samarbeide
eller setter pris på hva som ble tilbudt her på Blackwood,
du har gjort det til ditt oppdrag
å kaste bort enhver mulighet jeg har gitt deg.
Så nå, kjære jente,
Jeg gir deg dem.
Sierra!
Sierra, våkna! Vi må gå!
Ashley!
Ashley, slipp meg inn! Vi må gå!
Babyen min.
Du lovet meg at jeg skulle se babyen min.
Vær tålmodig.
Forbindelsen blir sterkere.
Hun virker ganske våken.
Det gjør ikke noe.
Ikke vær redd, barn. Alle er her for deg.
Bare vær et fartøy for musikken.
Spill musikken min.
Nå.
Ikke alle er en ekte kunstner.
Ignorer han.
Døren.
Jeg har aldri kommet så langt.
Du har det så bra, barn.
Pappa.
Det er min tur nå!
Våkn opp igjen.
Hvorfor er jeg her?
- Hva skjer med meg? - Shh. Alt er i orden.
- Alt er... - Nei.
- Alt er i orden. - Hva gjør du folk med meg?
- Du kom ned for å øve? - Nei nei.
- Hvor er Veronica? - Jeg vet ikke.
- Slutt å lyve! - Jeg vet ikke, Kit. Jeg lyver ikke.
Alt jeg vet er at moren min er misfornøyd med fremgangen.
Registrerer du dette?
Forsikre deg alltid om at du kommer trygt tilbake til rommet ditt, Kit, ok?
Men på denne måten har vi musikken.
- For ettertiden, Kit. - Nei nei! Nei!
Jeg stolte på deg!
Du gir verden noe vakkert her.
Tenk på musikken. Mozart og Schubert, de døde så unge.
William Kestler var 33 da han døde. Kan du forestille deg?
Tenk på de store artistene og det geniale sinnet...
Nei! Stoppe!
- Kit, han hadde så mye mer å gi. - Nei!
- Kit, vær så snill. - Nei!
De hadde sin tid.
De tar ikke mitt!
Få alle her nede.
Nå!
Hvorfor vekker du oss alle sammen?
Hvor er alle sammen? Hvor er Veronica?
- Veronica er ikke lenger med oss. - Du er en løgner.
Dere er alle løgnere!
- Mor, hun trenger å høre sannheten. - Hun vil ikke forstå.
Å, jeg forstår, greit nok.
Jeg var oppe på loftet.
Jeg så alle filene dine.
Jeg vet hva som skjedde med de andre spesielle jentene.
- Kit... - Du brukte dem.
Du brukte dem, akkurat som du bruker oss.
- Du skal være takknemlig for privilegiet. - Takknemlig?
- Jeg er takknemmelig. - Å være besatt
bare å lære å spille piano er et privilegium?
Du dumme jenta. Forstår du ikke?
Du lærte ingenting.
Du kan ikke spille et instrument i det hele tatt.
Dere jenter er deres instrumenter.
Vi har alle gavene våre.
Mine er å kommunisere med den andre siden.
Gaven din, gaven alle jentene dine har,
er at du er fartøy.
Fartøy for hva?
Madame Duret hjelper disse mennene og kvinnene
å snakke gjennom dere jenter for å fullføre arbeidet sitt.
Du kunne knapt spille en skala når du først ankom.
Nå komponerer du konserter.
Sierra kunne ikke male neglene.
Nå vil hennes arbeid nåde gallerivargene.
Ashleys poesi er på nivå med noen av de største som noen gang er skrevet.
Og Izzy har nesten funnet ut av en av
den mest unnvikende teorematematikken noensinne har kjent.
Og når hun først gjør det, hva? Han hevder at han har funnet det ut?
Min kjære, artister siden tidenes morgen
har søkt etter dette.
Den ultimate inspirasjonskilde. Musen.
Folk har drugget seg, sultet seg,
drev seg sint av raseri og drepte seg selv
da musen forsvant.
Ja, og du henger maleriene deres i lobbyen med stolthet.
Eller kanskje du selger dem.
Dette handler ikke om stolthet eller penger, barn.
Dette handler om å gi tilbake til verden
den geniale fysiske døden har stjålet.
Og jeg har valgt deg,
plukket hver av dere fra uklarhet,
redder deg fra dine små liv med elendighet
og leverte musen direkte i hendene.
Så få den ut. Nå!
Noen ganger når døren til den andre siden åpnes,
det er vanskelig å kontrollere hva som kommer inn.
- Men vi er her for å hjelpe deg. - Dere er gale!
- Kit... - Hold deg tilbake.
Alle dere.
Vil du ikke se faren din igjen, Kathryn?
Bli.
La oss fullføre arbeidet,
og forbindelsen din til ham vil forbli intakt.
La være, og han vil være borte.
Denne gangen, for alltid.
- Kit... - La henne, Jules. Hun kan ikke gå langt.
Vent på meg, vær så snill.
Kit, ett sekund, vær så snill.
Vær så snill, hør på meg ett sekund. Sett...
Gå av meg! La meg være i fred! Ikke rør meg!
Ikke skad meg!
- Ashley. - Vær så snill, ikke!
Slipp ham av! Få ham av meg!
- Få ham til å stoppe! - Ashley?
Ashley?
Ikke mer. Jeg lar deg ikke.
- Det er meg, Kit. - Stoppe. Det må stoppe.
Det er meg. Vi trenger å komme oss ut, ok?
- Vi kan ta vare på dette. - Vær så snill?
Vi må skaffe oss ambulanse! Hva snakker du om?
Ashley, jeg kommer tilbake.
- Kit, vent! - Vær så snill, få det til å stoppe!
Kit, vent!
- For kontoret. - Takk skal du ha.
Ashley?
Nei nei.
- Ashley! - Sett! Sett!
Vente!
- Ok, vi setter i gang! - Gå!
Skynde deg! Gå!
Greit. Vennligst arbeid. Vennligst arbeid.
Kom igjen, kom igjen, kom igjen, kom igjen.
Ja! Greit. Ok.
Sierra. Sierra, våkna. Vi må gå.
Sierra.
Nei!
Izzy! Izzy! Izzy!
Slipp meg inn! Åpne døren! Åpne opp! Det er meg!
- Vi må dra. Kom igjen. - De drepte henne.
Sierra er død. Og Ashley.
- La oss gå. Vi må gå. - Jeg tror jeg har fått det til.
- Svaret er tre, ok? - Hvordan?
Kom deg ut herfra. Jeg vil finne Veronica.
La oss gå!
- Det blir behandlet. - Vi er alle i fare.
- Ikke avhør meg. - Det er ute av kontroll.
- Det er gått for langt denne gangen. - Det kunne gå lenger.
Forbindelsen er den sterkeste den noen gang har vært.
Det skjønner jeg, men sikkert kan du se...
Det er en pris å betale for det vi søker.
Jeg har full kontroll.
La oss ikke late som
vi er plutselig uvanlige med dette.
For at disse miscreants å kjenne glans,
mye mindre å være i sin besittelse,
det er verdt de ynkelige livene de ofrer.
De er ikke fartøy.
De er givere.
Politiet kommer.
Hva har du gjort?
Alt arbeidet jeg har gjort.
Hvordan kunne du? Og du?
Hvordan kan du forråde meg slik? Min egen sønn?
- Aah! - Bli hvor du er!
Jeg vil behandle politiet når de kommer. Ta henne bort.
- Jules! - Gi slipp! Slipp henne!
Nei! Jules!
Se hva en patetisk ting du har blitt.
Så svak. Akkurat som faren din.
Men i det minste hadde han god fornuft å forlate deg.
Dum, dum jente!
Dum!
Du trenger ikke gjøre dette!
Utakknemlig jente.
Du er ikke den eneste som savner noen.
Nei! Slipp meg ut!
Slipp meg ut! Vær så snill?
Veronica?
Veronica, det er meg. Det er Kit.
Hva har de gjort med deg?
Sett?
Du må kjempe.
Det er det du er begavet. Du må kjempe.
Du vet at dette ikke stemmer.
Kom igjen! Gjør det!
Du må kjempe, Veronica!
Veronica, du må kjempe!
Slåss! Slåss! Slåss! Slåss!
Kjemp det! Slåss!
Kjemp mot det, Veronica!
Veronica. Veronica, vi må skynde oss.
La oss ut! Vær så snill?
Vær så snill, la oss ut!
Sett? Er det deg?
Jeg trenger din hjelp.
Det er bare for mange tall nå.
Gi dem tusen hver. Hvis det ikke er nok, gi dem mer.
Hva om de ber om å søke...
Nei.
Izzy! Kom igjen! Vi må gå! Vi må dra, Izzy!
- Izzy, nei! Izzy! Kom igjen! - Jeg hører hjemme.
Izzy, se på meg. Du hører ikke hjemme.
- Det er så nydelig. - Kit, kom igjen!
Det er så nydelig. Gå, Kit. Gå.
Du hører ikke hjemme! Kom igjen!
Kit, kom igjen! Denne bygningen kommer til å kollapse!
Vi må gå nå!
- Izzy! - Sett! Kom igjen!
Nei!
- Sett. - Er du ok?
- Jules, har du det bra? - Nei.
Kom igjen. Denne måten.
Kom igjen!
Kom igjen! Kom igjen! La oss gå!
Go go go!
- Hva i helvete? - Hva skjer?
Pappa.
Denne måten.
Stoppe! Stoppe!
Pappa!
- Gutter, kom igjen, kom igjen! Folkens! - Sett!
Kom igjen! Kom igjen!
Kom deg ut! Jeg vil være rett bak deg. Gå!
- Det er ikke tid til det. - Vi må redde det vi kan.
Simone, hør på meg. Det er over. Lytte.
Aah!
Jeg har kontroll!
Nei, på denne måten! Denne måten!
Jeg ser han! Han skal inn der!
Anton!
Gå.
Han er her.
- Hvor er han? Hvor er han? - Kit, kom igjen! Hva gjør du?
Veronica, kom deg ut!
De er fremdeles inne! De er fremdeles inne!
Stopp bilen, Dave.
Stopp bilen!
Jules, se på meg. Vi må gå. Vi må ut herfra.
Pass på!
Jules, nei!
Pappa?
Kit, kjære, du må reise deg.
Jeg er så sliten, pappa.
Jeg vet.
Det er bare for vanskelig.
Det er.
Men du må prøve.
Du begynte det,
og du er ferdig med det.
Hvis du stoler på meg,
og hvis du gir alt dette en sjanse, hvis du prøver...
Kjære! Honning!
Se på hodet hennes.
Du er ment å gjøre gode ting, Kathryn.
Du startet på en meningsfull vei.
Det er opp til deg om du er ferdig eller ikke.
- Er du en slektning? - Jeg er moren hennes.
Ginny! Ginny!
- Jeg vil følge deg. - Greit. Oh, baby.
La oss gå!
Jeg er fortapt, pappa.
Jeg vet.
Det er vi alle.
Jeg er døende, ikke sant?
Ja.
Jeg har savnet deg så mye, pappa.
Jeg har savnet deg også, Kit.
Jeg vil bli hos deg.
Du har så mye liv fremover.
Dette er begynnelsen.
Du vil finne en måte.
Jeg må gå nå.
Vil jeg noen gang se deg igjen?
Jeg elsker deg så mye, Kit.
Jeg elsker deg også, pappa.
Ha det.
Jeg fikk en puls. Jeg fikk en puls, jeg fikk en puls!
Hva...
Hallo, baby.
Å hei!
Jeg elsker deg så mye.
Det er greit.