Preveo sa engleskog: Jole
Želim da budem jedan od njih.
Voleo bih da sednem sa njima i popijem piće...
i da pričamo o bilo čemu.
Bilo bi lepo, da mi daju malo duvana,
čašu vina,
pa i da me upitaju, "Kako si danas?"
Ja bih im odgovorio i nastavili bismo da pričamo.
S' vremena na vreme,
napravio bih kroki za nekog od njih, kao poklon.
Oni bi ga, možda, prihvatili i čuvali negde.
Neka žena bi mi se nasmešila i pitala me,
"Jesi li gladan? Da li bi pojeo nešto?"
"Parče šunke, malo sira, ili možda neko voće?"
Gledaj u mene.
Molim te.
Šta?
Nemoj da se plašiš. Samo stani mirno.
Stojim mirno... Šta ti hoćeš?
Molim te, ne pomeraj se!
Zašto?
Hoću da napravim tvoj kroki.
Kroki? - Da.
Vrsta crteža.
Hoću da te nacrtam.
Zbog čega?
NA VRATIMA VEČNOSTI
Ovo ima da leti napolje...
Odmah!
Obećali ste mi grupnu izložbu, sa umetnicima od imena.
Sve ove su tvoje?!
Gde su ostali umetnici?
Niko ne dolazi da vidi ovo, niko.
Dobro, jedna osoba ih je gledala.
Poenta je bila da privučemo nove, a ne da rasteramo i stare klijente!
Nosi to odavde, odmah!
Ali, izložba je trebalo da traje dve nedelje...
Zatvaram je danas!
Dosta!
Šta vam se ne sviđa na ovoj slici?
Ne sviđa mi se ništa. Ništa!
Kao prvo!
Pravila našeg novog Udruženja umetnika...
Ima li ono ime?
Ne, još ne. Ali, stiglo mi je 25 predloga.
Kao na primer?
"Behiva".
Kakva još? - Truanova škola.
Neki od njih su trebali da budu u mojoj grupi.
Izneverili su me.
Ima jedna stara farma kod Senlisa.
Ne, ne! Znam tu farmu. To je ruina!
Mogli bismo da je sredimo.
Ne, ne! U pravu je! Smrdi! Užas jedan!
Šta još imamo?
A ko će da plaća kiriju?
Svi mi.
Na zadnjem sastanku smo se dogovorili... Zar nismo?
U vezi kirije i ostalih troškova.
Kad neko proda sliku ili skulpturu...
on donira 20% udruženju.
Ako samo dvojica, ili trojica nas nešto prodaju...
plaćaju i za sve ostale. - To je samo ideja.
Ako neko postane slavan, beži iz Udruženja sigurno!
Ne mora da znači, ja nikad ne bih pobegao.
Ali, ti nikad nećeš postati slavan!
A šta ćemo za hranu? Ko će da kuva?
Moramo naći nekoga.
Mislili smo, da uštedimo novac. - Koga imaš u vidu?
Onaj koji ne prodaje...
koji, na primer, može i da kuva i da uzgaja povrće...
jednom nedeljno, krompir, luk, pasulj...
Od čega je ova šnicla?!
Drugim rečima, vi hoćete da vaspostavite hijerarhiju!
Jedni da komanduju, drugi da izvršavaju!
Uopšte se ne radi o tome...
Ti ga poznaješ, zar ne?
Da, imam neke njegove slike u galeriji.
Gogen!
Izvinite!
Ne mogu da ih podnesem.
Prave se da su umetnici, a ponašaju se kao birokrate.
Svaki od njih je mali tiranin.
Ja sam Pol Gogen, inače.
Znam.
Ti si Vinsent. - Da.
Teov brat.
Video sam tvoje slike u kafani.
Jesi? Mora da si bio jedini.
Ali, ako jesi, veoma mi je bitno.
Bilo je par dobrih tamo,
ali ih je bilo teško videti.
Prostor je bio skučen. A radova previše.
Moja ideja je bila grupna izložba.
Mislio sam, da nastupimo kao zajednica umetnika,
kao neka porodica.
Kad su ostali umetnici odlučili da ne učestvuju,
morao sam to sam da uradim.
Natrpao sam je svim onim, što sam imao u svom studiju.
Da, tako je i izgledalo.
Onakvi i ne treba da ti budu porodica.
Kome treba onakva porodica?
Porodicu ne možeš da biraš, a prijatelje možeš.
Obožavam svog brata.
Onda si srećan.
A, što je još važnije... I on voli tebe.
Znam da je veoma dobar prema tebi.
Hoću da pobegnem što dalje od ovih ljudi.
Idem na Madagaskar.
Madagaskar? A šta je sa Japanom?
Ne, ne. Madagaskar.
Ostrvo. Veliko.
Između Afrike i Indije.
Štaviše, to je udaljeno ostrvo,
na kome nikad nisu čuli za slikarstvo,
za Pariz, škole...
Mesto, gde mogu da stvorim novu viziju,
novi način slikanja,
daleko od svih sistema i teorija.
Prava sloboda.
Hoću da nađem mir, da imam vremena za sebe,
da budem sam i da zaboravim na ostatak sveta, samo da...
... slikam ovo.
Ovde.
Polako.
Šta mi dođe, ništa više.
To mi zvuči dobro.
Mrzim maglu. Umoran sam od ovog sivila.
Voleo bih da nađem novo svetlo.
Za slike kakve još nismo videli.
Svetle slike, okupane sunčevom svetlošću.
Idi na jug, Vinsente.
Arl, Južna Francuska
Šta čitaš danas?
Bibliju?
Ne. Šekspira.
Kako si rekao?
Šekspira. Viljema Šekspira.
On je engleski pisac.
Da li ga poznaješ?
Ne, živeo je mnogo ranije.
Valja li on nešto? - O, da.
O čemu piše?
O svemu.
O muškarcima i ženama, o bogovima i kraljevima,
o ljubavi i mržnji.
Šta trenutno čitaš?
To je... pozorišni komad, koji se zove Ričard III.
Ko je taj, Ričard? - Kralj. Kralj Engleske.
Dobar kralj?
Ne. Njega su smatrali pravim pokvarenjakom.
Da li je ubijao ljude? - Da, mnogo.
Ne treba da čitaš priču o pokvarenom čoveku.
A zašto?
Da li, barem, piše dobro? - O, da. Veoma dobro.
Neke rečenice mu nisu previše jasne, ali...
Meni se to sviđa. - Zašto?
Zato što volim misterije,
a kod Šekspira ima više misterije,
nego kod bilo kog drugog pisca.
Znaš, kad čitam knjigu,
volim da razumem ono što je napisano.
Kakve knjige ti čitaš?
Uglavnom romane. Moderne romane.
I kratke priče u novinama.
Tužne priče.
Ne znam zbog čega, volim kad je priča tužna.
Da imam više slobodnog vremena, ja bih...
Čekaj malo. Odmah se vraćam.
Imam knjigu za tebe. - Hvala ti.
U njoj ništa nije napisano. Zapravo, ona je "blanko".
Ali sam mislila, da iskoristiš papir.
Hvala ti.
Izvini, htedoh da te pitam...
Imaš li neki kutak, ili... da li imaš neku ostavu,
ili neku sobu, gde bih mogao da slikam? Ja...
Ponekad teško podnosim ovo vreme, maestral.
Žuta kuća u komšiluku je prazna već mesecima.
Možda bi mogla da mu posluži?
Da...
Možda bismo mogli da se dogovorimo sa tvojim bratom?
Malo je zapuštena,
ali, Gebi će ti pomoći da je središ.
To bi bilo savršeno za mene.
Možda bih mogao...
... da naslikam tebe,
jednom.
Mene?
Da.
Ako želite, gospodine, hvala vam.
Da li ste primili novac za ovaj mesec?
Dužni ste mi za prošli mesec.
Kad stigne,
platiću vam.
Vaš brat, mora da je bogat.
Pa, on... Baš i nije.
On je trgovac. Prodaje slike.
Vaše slike?
Ne još.
Trebali biste ponekad da se operete.
Barem jednom nedeljno.
Delujem prljavo?
Smrdite užasno!
Ne izgledate loše.
Da se malo dovedete u red,
mogli biste biti i zgodni.
Da sam čist, da li bih vam bio privlačan?
Možda.
Da li biste ostali ovde sa mnom, kad bih vam dao 50 franaka?
Vi nemate 50 franaka.
Vidimo se sutra, Vinsente.
Zašto slikate ovo?
Šta?
Ovo cveće. Zašto ga slikate?
Zar tebi nije lepo?
Pa, to je lepo cveće, nema sumnje.
Mnogo lepše od onog, koje naslikate.
Tako misliš? - O, da.
Možda si u pravu.
Ali, ovo cveće će da uvene i izbledi. To biva sa cvećem.
Znam, to znaju svi.
Ali, moje će da opstane.
Da li ste sigurni?
Barem će imati neku šansu.
Mogli biste da me naslikate.
Zašto da ne?
Ako me naslikate,
ostala bih večno mlada, možda.
Mogu i sad da te naslikam, da izgledaš mlađe.
Ne, to ne bi bilo pošteno.
Kad izađem u ravnicu,
ne vidim ništa, osim večnosti.
Da li sam jedini koji to vidi?
Postojanja nema bez razloga.
Vidite! Vidite ono!
Šta je to?
Neki slikar.
Šta on to radi? - Slika, valjda.
Možemo li da ga vidimo?
O, ne, ne! - Hoćemo!
Kasnimo, nemamo vremena...
Samo jedan minut! Nikad nisam video slikara!
Slikar, slikar!
Vratite se! Svi!
Odmah!
Šta slikate, gospodine?
To.
Korenje? - Da.
A, zašto slikate korenje? Ono vam je interesantno?
Eh... da.
Hoćete li naslikati i ostatak drveta? - Ne.
Samo korenje?
Da.
Od nas u školi, ponekad, traže da slikamo lišće i cveće...
Zatim ih i obojimo. Ali, mi koristimo bojice...
Jednom sam nacrtala puža! Izgledao je kao pravi!
Ovo mi liče na puževe...
Ili na jegulje. - Ili na crve.
Ogromni crvi, da. Liči mi na to! - Ne diraj!
Činjenica je da neki slikari danas slikaju čudne stvari.
Nekad se znalo, kako se slika. Prošlo je to vreme.
Danas svako umišlja da je umetnik. "Ja umem da slikam... korenje..."
Idite!
Idite odavde! Ostavite me na miru!
Ti si lud!
Bežite, deco! Bežite!
Idite odavde!
Pusti me!
Teo.
Teo, dođi ovamo.
Rekli su mi šta se desilo.
Molim te,
reci mi,
kako se osećaš?
Osećam se tako dobro, kad si pored mene.
Tako dobro...
Da bih voleo da umrem ovako.
Kad smo bili mali,
voleo sam da se popnem u tvoj krevet, sećaš se?
Da, voleo si.
Kad zahladni.
Koliko ostaješ?
Samo danas, na žalost.
Moram da se vratim u Pariz. Imam mnogo toga da obavim...
A kad su mi rekli, da si u...
... u bolnici, seo sam na prvi voz.
Ne možeš da ostaneš malo duže?
Ne mogu, žao mi je.
Trebao mi je jedan dan i jedna noć, da stignem ovde.
Ja sam sad oženjen čovek.
Znam da jesi.
Veoma sam srećan zbog Džo i tebe.
Vinsente...
Zašto su te smestili ovde?
Nemam pojma, Teo. Kunem ti se.
Mora da postoji razlog.
S' vremena na vreme...
osećam kao da gubim razum.
Da, moj razum me napušta,
kažem ti, napušta me.
Kako to misliš?
Kažu da vrištim po ulicama, da plačem,
da stavljam crnu boju na lice, da prepadam decu.
Ali, ja se ne sećam bilo čega.
Bilo čega, osim...
mraka i teskobe,
pa su me poslali ovde.
Sa stvarno ludim ljudima.
Piješ li mnogo?
Moram da ti kažem,
nemoj to da kažeš doktorima...
Teo, ponekad imam priviđenja.
Šta vidiš?
Teško je reći.
Duhove?
Ne znam.
Cveće, ponekad...
i anđele, ljudska bića.
Zbunjujuće.
Nekad oni pričaju sa mnom.
Šta ti kažu?
Ja ih ne razumem.
Ali ih se plašim. Nisu oni uvek fini.
Pričaću sa doktorom, pa će mi on reći šta ćemo.
Kad dođem u takvo stanje,
ne znam šta mogu da uradim.
Možda i da ubijem...
Ili da se bacim sa stene.
Dragi Pol,
Znam da se dopisuješ sa mojim bratom Vinsentom,
on se veoma raduje
tvom dolasku u Arl,
koji je, koliko znam, odložen iz finansijskih razloga.
Ja sam voljan i spreman da šaljem 250 franaka svakog meseca,
u zamenu za jednu tvoju sliku mesečno,
po tvom nahođenju.
Vinsentu bi veoma prijalo,
da se sretne sa tobom, što je pre moguće.
Topli pozdrav!
Srdačno, Teo van Gog.
P.S.
Očekujem tvoj odgovor,
kako bih video tvoje poslednje radove.
Od svih nevolja, koje mogu da zadese čoveka,
ništa me više ne izluđuje od nedostatka novca.
Ali, ne večeras.
Još jednu turu, gospođo.
Gebi.
Ima dana, kad se osećam kao prosjak, ali danas ne.
Kako je lepo videti te, Vinsente,
među ovim finim ljudima.
Srećan sam što te vidim, Pol.
Ali, zaista, niko me ovde stvarno ne voli,
jedino gospođa i gospodin Žino.
Ponekad prođe dana i dana, da ni sa kim ne prozborim.
Iščekivao sam ovaj trenutak.
A ti si bio tako neodlučan.
Drago mi je da si doneo ovakvu odluku.
Da li ti tvoj brat još uvak šalje novac?
250 franaka mesečno.
Nije mnogo.
Toliko može.
Da li si se dogovorio sa njim?
Da.
On mi plaća troškove ovde,
a ja mu šaljem jedno platno mesečno.
I ti si zadovoljan time? - To je korektno.
Prihvatljivo.
Ti imaš tako upečatljivo lice.
Možda bi svratila do žute kuće,
da mi... poziraš.
Možda.
To ću da shvatim kao "Da".
Zašto ti uvek moraš da slikaš prirodu?
Osećam se izgubljeno, ako nemam u šta da gledam.
Moram nešto da vidim. Toliko toga ima da se vidi.
Svaki put kad pogledam,
ugledam nešto, što nikad ranije nisam video.
Da, ali, ono što naslikaš, ono što radiš, pripada tebi.
Nema potrebe da kopiraš bilo šta.
Ja ne kopiram.
Znam,
ali, što ne slikaš ono, što ti padne na pamet?
Ono što vidi tvoj mozak?
Zato, što je suština prirode - njena lepota.
Kako to misliš?
Kako to misliš, kako ja mislim?
Zbog čega si želeo da ideš na Madagaskar?
Da pobegnem od društva, od ljudi.
To je samo jedan segment,
ali, ti bi išao tamo u potrazi za lepotom,
a priroda je definitivno tamo.
A to je različito u odnosu na ono, što si znao ranije,
a to je uticalo, da tvoje slike izgledaju drugačije.
Dok posmatram prirodu,
vidim mnogo jasnije,
onu nit koja povezuje sve nas.
Energija, koja vibrira,
obraćajući mi se kroz božji glas.
Ponekad je toliko jaka, da izgubim svest.
Ma, daj. - Kunem ti se.
Nešto kasnije,
probudim se i ne znam gde sam, ni šta radim.
Čak ni svog imena, ne mogu da se setim nekoliko minuta.
Slušaj, Vinsente, dolazi vreme
kad slikari neće više morati
da zure u modele, niti da sede pred prirodom.
Znaš zašto?
Zato što je priroda ono što mi vidimo ovde, u našim glavama.
Ništa više!
Bez naših očiju, nema ni prirode.
Niko od nas, ne gleda na svet istim očima.
Sedimo ti i ja
pred istim pejzažem,
a ne vidimo iste planine, isto drveće.
Upravo ono, što i ja kažem.
Drveće koje slikam je moje.
Čak i lica koja slikaš su tvoja.
I ona opstaju zbog tebe.
Ljudi će biti poznati, zato što si ih ti slikao
i kako si ih slikao, a ne po tome ko su oni.
To je dobro.
A narod će ići u muzeje, da vidi slike ljudi,
a ne da vidi ljude, koji su slikani.
Znaš, ljudi ne vole uvek
način, na koji izgledaju na mojim slikama.
Moramo da započnemo revoluciju. Da li me razumeš?
Da, moramo.
Mi, naša generacija.
Moramo u putpunosti da promenimo
vezu između slikarstva i onog, što ti zoveš "priroda".
Između slikarstva i stvarnosti,
jer, naslikana stvarnost je samo nečija stvarnost.
U pravu si, što se toga tiče.
Impresionisti,
oni su van toga, slažeš se?
Jao... - Hajde.
Oni slikaju samo svoje bebe, u svojim baštama.
Nikad neće ići dalje.
Sera je pobrkao slikarstvo i nauku.
On se izgubio u svojim optičkim eksperimentima.
Šta mogu još da pruže:
Renoar, Dega, Mone...
Samo se ponavljaju.
Pokazali su sve, što su imali da pokažu.
Ti ne misliš tako.
Tebi se sviđa Dega.
Moraš da kažeš "Hvala ti", za slike koje ti se svide.
Mone je dosta dobar.
Dolazi naše vreme.
Imamo ogromnu odgovornost.
I dalje mislim, da je Mone prilično dobar.
Hoćeš da ideš na Martinik?
Divno je što si tu.
Možeš li da držiš ruku, kao malopre?
Hvala ti.
Mogu li da idem? - Možeš.
Moraš da planiraš sliku polako.
Čemu žurba?
Radi mirno, polako.
Unutra si, nisi napolju, gde je vetar i buka.
Slike moraju biti urađene jednim jasnim pokretom.
Razmisli o površini, na kojoj slikaš
i kako će boja da "legne" na nju.
Ti menjaš stvari toliko brzo,
da ne možeš da vidiš ni šta si uradio.
Sliku treba raditi brzo.
Slikari koje pratim...
Frans Hols,
Goja,
Velaskez,
Veroneze,
Delakroa.
Slikari koje volim, sva dela su naslikali jednim jasnim potezom,
u jednom dahu.
Čuo si za "Potez genija"?
To znači upravo to.
Ti i ne slikaš tako.
Slikaš brzo i prefarbavaš.
Tvoja površina izgleda kao da je od gline.
Više liči na skulpturu, nego na sliku.
Ti i ne slikaš tako.
Slikaš brzo i prefarbavaš.
Tvoja površina izgleda kao da je od gline.
Više liči na skulpturu, nego na sliku.
Kažem ti, moraš da gledaš iznutra.
Govori stalno: "Gledaj iznutra." - Shvatio sam, radim to.
Ponavljaj u sebi.
Šta misliš, šta ja radim?
Ja ne izmišljam sliku.
Ne moram da izmišljam sliku.
Pronalazim je u prirodi. Samo treba da je oslobodim.
U redu, kažem ti, najpre razmisli o svom platnu
i kako će boja da legne na njega.
Uspostavi kontrolu, nad onim što radiš.
Možda bi trebao da radiš više unutra.
Ceo život sam proveo sam, u sobi.
Imam potrebu da izađem i radim... i da zaboravim na sebe.
Želim da budem van kontrole.
Moram da radim grozničavo.
To se zove: "Čin slikanja sa rezonom".
U redu, smiri se.
Ne želim da se smirim.
Što brže slikam, to se bolje osećam.
Ne mogu da ostanem ovde, Vinsente.
Šta kažeš?
Ne mogu ostati u Arlu.
Uskoro odlazim.
Molim?
Prodao sam neke slike nedavno.
Možda ti je brat rekao?
Moram da se vratim u Pariz.
Kuda ćeš?
Vinsente!
Ceo život sam proveo sam, u sobi.
Imam potrebu da izađem i radim... - Šta radiš?
... da zaboravim na sebe.
Želim da budem van kontrole. - Molim?
Moram da radim grozničavo.
To se zove: "Čin slikanja sa rezonom".
U redu, smiri se.
Ne želim da se smirim.
Što brže slikam, to se bolje osećam.
Zašto plačeš?
Šta sam uradio? Gde sam pogrešio?
Ništa.
Moja odluka nema veze sa tobom.
Vinsente, ne možemo živeti zajedno.
Naši temperamenti su nespojivi,
moraš priznati.
A moraš i da shvatiš,
da je moja reputacija u usponu.
Ne mogu više da živim u zabiti.
Moram biti okružen ljudima, od sada.
Sem toga, ne sviđa mi se ovde.
Ti si okružen glupim, lošim, neobrazovanim ljudima.
Hajde, čemu tolika drama?
Molim te, nemoj da ideš.
Divno je kad si tu.
Prodao sam neke slike nedavno.
Možda ti je brat rekao?
Ne radi mi to! Preklinjem te.
Ne! - Ništa.
Moja odluka nema nikakve veze sa tobom.
Kuda ćeš?
Vinsente, ne možemo živeti zajedno.
Vinsente!
Naši temperamenti su nespojivi,
to moraš priznati.
A moraš da shvatiš i to,
da je moja reputacija u usponu.
Ne mogu više da živim u zabiti.
Moram biti okružen ljudima, od sada.
Molim?
Sem toga, ne sviđa mi se ovde.
Ti si okružen glupim, lošim, neobrazovanim ljudima.
Hajde, čemu tolika drama?
Šta kažeš?
Ne mogu ostati u Arlu.
Ima nešto čudno u meni.
Ponekad ne znam
šta sam uradio, ili šta sam rekao.
U vezi Gogena, na primer,
šta se desilo pre njegovog odlaska.
Imali smo neke svađe...
Ja...
Možda sam ga uvredio. Ne znam čime.
Ono što znam je,
da sam uzeo brijač
i da sam odsekao sebi jedno uvo, da.
Odsekao sam samom sebi uvo. Krvi na sve strane...
Niko mi to nije uradio. Ja sam to uradio.
Želeo sam da svoje uvo dam Gogenu, u znak izvinjenja.
Zašto?
Bog zna.
Zatim sam mislio,
ona zna gde je Pol,
pa sam dao svoje uvo devojci iz kafane, Gebi.
Sva se prepala, tolika krv...
Možda je mislila da ću da je ubijem.
Tako da je zvala policiju pa su me strpali ovde.
A šta biste vi uradili, da ste policajac?
Možeš ići. Sve je u redu.
Ja...
Ovo je malo mesto, Vinsente.
Svako posmatra šta drugi rade,
a u malom mestu još više.
Vi ste ovde stranac.
Previše pijete. Pre-previše.
Zatim postanete histerični, izgubite kontrolu,
i da, one noći ste odsekli sebi jedno uvo.
Možete li mi reći, zašto?
Moj prijatelj je odlučio da me napusti.
Hteo je da ode.
I odsecanje jednog uha
je bio način da ga zadržite pored sebe?
Potpuno besmisleno.
Da li je to bio ljubazan poklon, ili žrtva, ili šta?
Šta si hteo da postigneš?
Ne znam.
Možda bi valjalo da pričamo o tome.
Pokušaj da mi ispričaš. Ja...
Ovako nešto još nisam sreo u životu.
Ali, hoću da ti pomognem.
Nešto je u meni. Ja ne znam, šta je to.
Ali, ja vidim ono, što niko drugi ne vidi i to me plaši.
Mislim da gubim razum.
Ali, onda, kažem sebi:
"Pokazaću ono, što vidim,"
"mojoj braći ljudima, koji to mogu da vide."
To je privilegija.
Mogu da im pružim nadu i utehu.
Zbunjuješ ljude.
Zbunjuješ samog sebe svojim slikama.
Moje slike, to sam ja.
Kako to misliš, "nadu i utehu"?
Možda previše očekuješ od ljudi.
Želim da podelim svoju viziju sa ljudima,
koji ne vide ono što ja vidim, na način na koji vidim.
Da... ali, zašto?
Zato što je moja vizija bliža stvarnosti sveta.
Mogu da naučim ljude, kako je biti živ.
Da li ti se čini, da se oni ne osećaju živima?
Da, tako je.
A ti misliš, da možeš postigneš,
da oni to osete, putem tvojih slika?
Da. Da, apsolutno.
Da.
Gebi kaže, da je tvoje uvo bilo umotano u ovo...
i da je ona trebala da ga preda Polu.
"Seti se mene," šta ti ovo znači?
Možda si, ovim činom, hteo da mu kažeš,
koliko ti je on značio,
a da je to nešto, što ranije nisi osetio.
Nisam želeo da on ode.
To je bio način, da ga vratim.
Isus je rekao: "Ako te povredi tvoja ruka, ti je odseci. "
I tako si ti odsekao sebi uvo,
jer nisi mogao da podneseš ono, što ti je Pol rekao?
Verujem da je neki preteći duh u mojoj blizini.
Neko nevidljivo biće.
Osećam ga, ali ga ne vidim.
Priča sa mnom i preti mi.
I sve što želi je da mi zarije nož u srce.
Video sam ga i pokušao sam da ga isečem iz sebe.
Dakle, to je razlog, što si odsekao svoje uvo.
Tvoje viđenje sveta, kao što i sam kažeš,
je veoma zastrašujuće.
Zar nije?
Da.
Živim u strahu, da će se vratiti.
Shvatam.
Poslušaj me, onda.
Poslaćemo te u San Remi.
Gde? - San Remi.
Veoma lepo mesto.
Najbolje u okolini. Tamo ćeš imati dobar tretman.
Da li je to zatvor? - Ne, uopšte.
To je dobrovoljni azil.
Na tebi je da odlučiš,
ali se tamo moraš pridržavati
njihovim pravilima i metodama lečenja.
Zaista mislim, da ćeš tamo naći svoj mir.
A kad te prođe ta mrzovolja,
moći ćeš tamo i da slikaš.
Bez slikarstva, meni nema života.
Verujem ti.
Da li ćete dolaziti u posetu?
Naravno. Barem jednom nedeljno.
Da li ste sigurni, da ću tamo moći...
da slikam? Sigurni ste?
Da.
Ali prvo, kad odeš tamo,
moraš prestati da piješ. Uzimaćeš lekove.
Koliko dugo?
To zavisi od tebe.
Hoćeš li me poslušati? Mogu li računati na tebe?
Možeš ostati još minut?
Obećao sam tvom bratu
da ću mu poslati crtež ovoga, što si sebi uradio.
Ne pomeraj se, molim te. Skinuću ti zavoj.
Ne, mogu i sam.
Pod nebom, koje ponekad bljesne,
kao brušeni safir, ili tirkiz,
ispod neprestanog i zastrašujućeg talasanja,
stvorenim igrom svetlosti.
U teškoj, plamenom zahvaćenoj atmosferi,
nespokoj unosi
uznemirujući prikaz čudne prirode,
koja, naprečac, postaje sasvim realistična
i gotovo natprirodna.
Često prenaglašena, priroda u kojoj se sve:
bića i stvari, senke i svetla, oblici i boje,
podižu sa snagom punom bunta
da zaurlaju pesmu svog postojanja
najjačim,
najvišim mogućim glasom.
To je pitanje celokupne prirode,
frenetično iskrivljene.
Oblik postaje noćna mora, boja se pretvara u plamen,
svetlo se pretvara u vatru,
život u groznicu koja prži.
Takav utisak ostaje na mrežnjači oka
kada se prvi put suočite sa neobičnim, intenzivnim,
i grozničavim delom Vinsenta van Goga.
Koliko smo daleko, ili koliko nismo,
od prelepe, sjajne tradicije u umetnosti?
Nikad nije postojao slikar,
čija se umetnost tako direktno obraća čulima,
sa neodređenom aromom njegove iskrenosti do kosti
i masom njegove boje.
Ovaj robusni i istinski umetnik, Vinsent van Gog,
izdiže se iznad svih ostalih.
Kafe. Kafe.
- Sipajte vodu na njega!
Ti si slikar?
Da.
Kafe. Kafe.
Jesu li svi slikari ludi? - Kafe.
Možda samo oni dobri. Ja stvarno ne znam.
Kafe.
Ja sam vojnik. Bio sam vojnik.
Da li su svi vojnici ludi?
O, vojnici nisu, ali, oficiri jesu.
Svi oficiri su ludi.
Kada su me unapredili u narednika, postao sam drugačiji.
Kafe. Kafe. Kafe.
A, kad sam postao sekretar kod generala,
došao sam do ključeva.
Vidiš li ih?
Ključevi.
Da.
Kjučevi dosijea svih oficira.
I mogu da ti kažem, da su svi oni ludi.
Svi oni su ubijali, mučili, sakatili, silovali.
Kafe. Kafe. Kafe.
Gde si bio stacioniran?
To je jedno udaljeno mesto.
Zove se Tonken.
Pre mnogo godina, za vreme rata,
iskopano je mnogo, mnogo tunela.
Znao sam devojku iz Tonkena, koja je rođena u tunelu.
Kafe. Kafe.
Ona nije ugledala svetlo dana,
u prvih dvanaest godina svog života.
Dvanaest dugih godina.
Možeš li da zamisliš, da si slikar,
a da ne vidiš sneg,
da pojma nemaš, šta je to i otkud to?
Dvanaest godina.
Kafe. Kafe. Kafe.
Hej, umukni. Umukni. Umukni!
Šta slikaš?
Sunčevu svetlost.
Pogledaj me.
Molim te.
Ali... Zašto?
Samo stani mirno!
Molim te, ne pomeraj se!
Stojim mirno... Šta ti hoćeš?
Želim da uradim tvoj kroki.
Kroki? - Da.
Vrsta crteža.
Hoću da te nacrtam.
Zašto?
Platiću ti...
Ne boj se.
Lezi na zemlju.
Ovde? - Upravo tu.
Tu. - U redu.
Ovde? - Da.
Hoću da te vidim u ovom položaju,
neka ti se glava odmara na tvojoj ruci.
Ovako?
Ovako. - Tako?
Ne...
Tvoja glava...
Šta to radiš? - Ovako.
Ovako.
Ne, ovako! - Nemoj da me dodiruješ.
Ja te ne poznajem. To me boli!
Idi odavde!
Dragi moj Vinsente,
Pratio sam, sa velikom pažnjom
tvoje radove, od kada smo se razišli.
Najpre kod tvog brata,
a zatim na Izložbi nezavisnih umetnika.
Iznad svega, na ovom potonjem mestu,
onaj ko se razume, može da pronikne u tvoje delo.
Bilo zbog stvari postavljenih tamo,
ili zbog poređenja sa ostalim radovima.
Šaljem ti moje iskrene komplimente.
Za mnoge umetnike,
ti si najznačajniji autor na ovoj izložbi.
Sa platnima iz prirode,
ti si na toj izložbi jedini koji misli.
Razgovarao sam sa tvojim bratom,
postoji jedna, koju bih da razmenim sa tobom
za nešto, po tvom izboru.
Dugo sam oklevao da ti pišem,
znajući da si bio u dužoj krizi.
Stoga te molim, nemoj mi odgovarati,
sve dok potpuno ne ojačaš.
Ostajem u nadi, da će, sa dolaskom toplog vremena,
i tebi, napokon, biti bolje.
"Zima je oduvek bila opasna za tebe.
"Srdačno, zauvek tvoj, Pol Gogen. "
Van Gog!
Nemoj tuda! Onuda.
Tamo.
Pođi za mnom.
Evo njega. - Hvala ti.
Molim te, pomozi mi da mu ovo skinem.
Hvala ti.
Bolje? - Da.
Dođi, sedi sa mnom. Pričaj sa mnom.
Izvoli.
Pretpostavljam da znaš, zbog čega si ovde.
Da pričam sa vama, sad?
Da postanem bolji...
Ili zbog toga, što sam onomad izašao iz azila?
Šta se desilo na putu za Arl?
Ne sećam se.
Ti si zaista izašao iz azila.
Imao sam želju da izađem.
Žitelji Arla su potpisali peticiju protiv tebe.
Ne žele da se vratiš tamo.
Da, znam.
Da li si ikad zlostavljao dete? - Ne. Nikad.
Da li si odsekao sebi uvo,
da bi ga dao prostitutki?
Da li je to istina?
Da, jesam. Ali, Gebi nije prostitutka.
Zašto si to uradio?
Želeo sam da ga ona preda jednom mom prijatelju.
Da li je to uradila?
Ne znam.
Dosta čudna ponuda, zar ne?
Da li si ljut, ponekad?
Da.
I, šta onda radiš?
Izađem napolje,
posmatram travke, ili grane smokve,
da bih se smirio.
I, to ti pomaže?
Da.
Osećam, Bog je priroda, a priroda je lepota.
Video sam te u bašti kako slikaš.
A čuo sam i od drugih,
da sebe smatraš slikarom.
Da, to je ono što jesam.
Zbog čega to kažeš?
Imaš li dara za slikanje?
Da.
Odakle potiče taj tvoj dar?
Da li bi rekao,
da ti je dar za slikanje od Boga dat?
Da, dar od Boga. Jedino što mi je dao.
Da li si ti naslikao ovo?
Da, jesam.
I ti ovo zoveš "slikom"?
Da, naravno.
Reci mi otvoreno, jer bih voleo da shvatim.
Zašto kažeš da si slikar?
Zato što slikam.
Volim slikarstvo. Moram da slikam.
Oduvek sam bio slikar.
To znam.
Rođeni slikar?
Da.
Kako znaš?
Zato što ne umem da radim ništa drugo.
A, verujte mi, pokušavao sam.
Dakle, Bog ti je dao talenat
da naslikaš ovo?
Da.
Ali, zar ne vidiš...
Pogledaj sad pažljivo. Molim te.
Ne želim da povredim tvoja osećanja,
ali, zar ne vidiš, da je ova slika...
Kako da se izrazim...
Mučna.
Ružna je.
Zbog čega bi mi Bog dao talenat
da slikam ružne i uznemirujuće stvari?
Ponekad, ja...
Osećam da sam tako daleko od svega.
Kupuje li neko tvoje slike?
Ne.
Znači, siromašan si? - Da, prilično siromašan.
Od čega živiš?
Znate, moj brat, Teo, plaća da budem ovde.
Ali, ni on nije bogat.
Ti, dakle, smatraš, da ti je Bog dao talenat,
jer on želi da živiš u bedi?
Nikad o tome nisam razmišljao na takav način.
A na koji način ti razmišljaš?
Ponekad pomislim...
Da?
Možda, možda...
Reci.
Možda je odabrao pogrešno vreme.
Kako to misliš, "pogrešno vreme"?
Možda je Bog odredio da budem slikar
za ljude, koji se još nisu rodili.
Moguće.
Kaže se: "Život je setva."
"Žetva još nije tu."
Slikam, sa svojim vrlinama i manama.
Da li misliš da je Bog, možda, pogrešio?
Razmišljam o sebi, kao o egzilu, hodočasniku na ovoj zemlji.
Isus je rekao: "Okreni svoje srce daleko od stvari koje vidiš"
"i okreni se stvarima, koje su nevidljive."
Tako je. Ali... - Isus je takođe
bio potpuno nepoznat, dok je bio živ.
Otkud ti to znaš?
Moj otac je bio pastor.
Religija me prati čitavog života.
Stvarno? Pastor?
Da. I pre nego što sam shvatio da sam slikar,
pokušao sam da budem božji čovek.
Tako da sam dosta čitao o toj temi.
Onda znaš i jevanđelja?
Ne samo jevanđelja,
mogu da vam kažem, da za Isusa nisu znali
nekih 30 ili 40 godina nakon njegove smrti.
Dok je bio živ, niko nije pričao o njemu.
Nije se znalo čak ni za pismo
rimskog centuriona, upućeno njegovoj ženi u Rimu,
u kome stoji da je čovek po imenu Ješua
bio razapet u Jerusalimu, sa nekim drugim "zlikovcima".
Ni reči, ništa.
Znaš, na meni je da odlučim,
da li si se dovoljno oporavio, da napustiš ovo mesto.
Ovo me podseća na Isusa na terasi.
Na kojoj terasi?
Priča sa Pontijem Pilatom,
koji uopšte, ako verujete u ono što je zapisano,
nije želeo da ga razapne.
Narod je taj, koji je želeo...
Da. Mogli bismo da ozbiljno popričamo
o toj teoriji neki drugi put.
Pilat nije želeo da razapne na krst Isusa,
ali, sve što je Hristos izgovorio, učinilo ga je krivcem...
I ja...
moram da pazim šta ću vam reći.
To mogu da razumem.
Slušaj...
Dođi ponovo do mene, ako osetiš potrebu.
Možeš da pričaš i na druge teme sa mnom.
Trenutno te dr Rej očekuje.
Došao je da te vodi kući.
Mogu da idem?
Mislim da smo ovde učinili za tebe sve što smo mogli.
Nadam se da sam spreman.
I ja se nadam.
Molim vas, da vratite ove stvari
gospođi i gospodinu Žino-u.
To su moji pravi prijatelji.
Hoću, naravno.
Dajte im i ovu knjigu. Zahvalite se u moje ime.
Zdravo. - Dobar dan.
Ovo je veoma važno.
Proverite da li će ovo stići kod g-đe Žino.
To je od slikara Vinsenta van Goga.
On se izvinjava zbog kašnjenja.
Jedan komplet peškira,
knjiga, dve prazne kutije za masline.
Sve moje slike su tu.
Nisi prodao ništa.
Još nisam, ali, Orijeov prikaz
je bio odličan, zaista divan.
Taj prikaz je apsurdan.
Ne zaslužujem ništa od onog, što je taj čovek rekao.
Daleko od toga. - Da, zaslužuješ.
Taj prikaz će pomoći.
Mislim...
Nije me briga,
šta ko misli, ali...
Stalo mi je do tvog mišljenja, Teo.
Reci mi, želim da znam istinu.
Da li sam ja dobar slikar?
Ti nisi dobar slikar,
Vinsente. Ti si sjajan slikar.
Jesi li siguran?
Naravno, siguran sam. Što bih te lagao?
Mislim, brat si mi. Ti si moj brat.
Želiš da mi ugodiš.
Ja to ne bih uradio.
Ne, Teo ne bi to nikad uradio.
Neki govore
kako ja ne znam da crtam, da slikam.
Kažu da su moje slike rogobatne, ružne.
Nekad mi je bilo važno šta ljudi misle.
Ali, više nije.
Nemam izbora.
Da ne mogu da slikam, ja bih ubio nekoga.
To je i razlog, što ti šaljem novac za tvoje slike,
jer zaista verujem da si ti veliki slikar.
A ja sam poslovan čovek.
Ja sam poslovan čovek, na kraju krajeva.
Prema tome, samo ti slikaj, a ostalo prepusti nama.
Ti slikaj, a ostalo prepusti nama.
Gogen mi je poslao ovo pismo.
Da, znao sam da ti piše. - Bio si sa njim?
Ne.
Gogen... - Nije pitao za mene?
...poslao ovo pismo.
Je l' on tu?
Ja stvarno ne znam. Da, znao sam da ti piše.
A, recimo... Orije, ili Bernard?
Da li želiš da ih vidiš? Znam da su u gradu.
Nije pitao za mene? Je l' on ovde?
Ja...
Bilo gde. Van Pariza.
Hoću da odem negde.
Ovde ne mogu da živim. Ovo mesto nije za mene.
Sve mi je previše komplikovano.
Ne mogu da se sastajem ni sa kim.
Ovde ne mogu da živim. Ovo mesto nije za mene.
Još mi je gore od Orijeovog članka.
Bilo gde. Van Pariza. Ovo mesto nije za mene.
Seoce.
Ima divna mala krčma u Overs-sir-Ou.
Pisaro zna tamo jednog doktora, koji ceni tvoj rad, voli umetnost,
pa će ti pomoći, da tamo nađeš duševni mir.
A mi bismo dolazili da te vidimo.
Idem tamo sutra?
Pusti, da ja pogledam.
Pisaro... - Moram da idem, Teo.
Moram da idem. - Pobrinuću se za to.
Smem li da pričam?
Da, ali se ne mrdaj previše.
Zbog čega slikaš?
Slikam...
Ruku na srce, da ne razmišljam.
Neka vrsta... meditacije.
Dok slikam, prestanem da razmišljam.
O čemu?
Prestanem da mislim
i osećam
da sam deo
spoljašnjeg sveta i sveta unutar mene.
Želeo sam
da podelim toliko toga, što vidim.
Jedan umetnik...
Da?
Mislio sam, da umetnik
mora da uči ljude, kako da gledaju na svet.
Ali, ne mislim više tako.
Sad mislim samo na svoju povezanost sa večnošću.
Šta je, po tebi, večnost?
Vreme koje dolazi.
Možda želiš da kažeš, da je
tvoje slikarstvo ono, što poklanjaš svetu.
Ako nije tako,
kakve koristi od umetnika?
Ti si srećan dok slikaš?
Najveći deo vremena,
osim, kada ne uspem.
Ponekad deluješ tužno.
Mnogo je destrukcije i neuspeha
u postupku stvaranja jedne uspešne slike.
Nalazim radost i kad sam tužan.
A tuga je sjajan osećaj, u odnosu na smeh.
Ti znaš,
anđeo je u blizini onih, koji su tužni,
a bolest ponekad ume da nas izleči.
To je normalno stanje,
iz kojeg se rađa slika.
Ti to tako osećaš?
Ponekad mrzim i samu pomisao, da mi se zdravlje vrati.
U tom slučaju, tebi i ne treba doktor.
Prestani da se smeješ.
Prestani da se osmehuješ.
Molim te. - Izvini.
Zauzmi prethodnu pozu.
Izvini.
U redu je.
Ponekad kažu da sam lud,
ali, zrnce ludila je velika stvar za umetnost.
Ti nisi lud čovek.
Dobro je imati doktora za prijatelja.
Osećam bol u stomaku.
Bio je odeven kao Bufalo Bil.
Hej, Vinsente!
Jedan od njih je bio lepši.
Molim te! Nemoj reći našim roditeljima.
Šta je bilo?
Šta si uradio?
Imaš rupu od metka u svom stomaku.
Ne znam.
Jesi li se sam upucao?
Možda.
Ne sećam se.
Ne krivite nikoga.
Imaš li pištolj?
Ne.
Nikada.
Kako si, onda, to uradio?
Ne znam.
Reci...
Reci mom bratu da dođe.
Javio sam mu. Uskoro će stići.
O, Gospode, hoćeš li primiti sina svog?
Vinsent Van Gog je ustreljen 27. jula 1890. godine.
Preminuo je 29. jula, od metka koji mu je ranio stomak.
U poslednjih 30 svog života, nije pominjao dečake,
ni bilo šta u vezi incidenta, koji je doveo do njegove smrti.
Za 80 dana, koliko je proveo u mestu
Overs-Sir-Oa, Vinsent je naslikao 80 slika.
Madam Žino nikad nije saznala, da joj je Vinsent vratio...
trgovačku knjigu, u kojoj je bilo 65 njegovih crteža.
Ta knjiga je pronađena 126 godina kasnije, 2016.
Režija: Žilijen Šnabel
Scenario:
U glavnoj ulozi:
Ostale uloge su tumačili:
NA KAPIJI VEČNOSTI
U mojoj žutoj sobi,
suncokreti sa purpurnim očima, stoje na žutoj pozadini.
Njihove stabljike se kupaju u žutom loncu...
na žutom stolu.
U uglu slike, stoji potpis slikara:
Vinsent.
A žuto sunce, koje se probija kroz žute zavese u mojoj sobi...
daje ovom blještavilu zlatan ton.
Ujutro, posle buđenja, ustajem iz svog kreveta...
i zamišljam kako sve to širi dobar miris.
O, da! On je obožavao žuto,
taj dobri Vinsent,
slikar iz Holandije.
Ovo svetlucanje, ponovo je zapalilo njegovu dušu...
koja je prezirala maglu i kojoj je trebala toplina.
Kada smo nas dvojica bili zajedno u Arlu,
obojica ludi...
i u stalnom ratu za lepotu boje:
Ja, koji sam obožavao crvenu,
gde da nađem savršeno rumenu?
On, koji je činio žustre pokrete najžućom četkicom po zidu,
odjednom se okrenuo ljubičastoj.
Ja sam Sveti Duh.
Ja sam zvuk duha.
Pol Gogen, 1894.
Ovaj film je posvećen Azedini Alaia
Preuzeto sa www.titlovi.com