Obradio i preveo: KostaP5 www.kostap5.ucoz.com
Ovde živi jedan neobičan starac.
Na papiru, veličine 120 tatami otirača,
on je naslikao ogromni portret Bodhidharma.
Međutim, to nije sve...
Posle toga, na zrnu pirinča, naslikao je dva vrapca.
Ako ne znate ko je Tecuzo,
onda verovatno znate ko je slikar Hokusaj?
Baš taj neobični starac, je moj otac.
Ugazih u kereća govna...
Baloni! Baloni!
Leto '11 Bunka era (1814) Edo
Ko je? - Ja sam!
Ti si, Oej.
Donela sam nam ručak.
Hvala!
Čula sam da ti otac ima manje narudžbina?
Ko je to rekao?
Gradom kruže takve glasine...
Nadam se da lepo jede.
Šta će da radi, ako ne jede?
Mi smo otac i kći, sa dve četkice i dva para štapića.
Uvek ćemo uspeti nekako da se skrpimo.
Da... Nedavno sam posetila Onao.
Dobila je novi kimono,
i rekla da joj odavno nisi bila u poseti.
Zatražila je i da joj kupiš zlatnu ribicu.
Dobro.
Zlatnu ribicu koju će svaki dan moći da gleda.
Gledaće je i kada ne bude mogla da gleda.
Ona može da vidi.
Mama, mogu li da se preselim kod tebe?
Bilo bi mi drago,
ali šta će biti sa tvojim ocem?
Čak i kada bi mu odsekli ruke, ubrzo bi mu izrasle nove.
Ne govori o svom ocu kao o gušteru.
Indijski jorgovan je napokon procvetao.
Besmisleno cveta, kako bi živopisan opao.
Duge proslave su počele...
Indijski jorgovan: Gospođica Hokusaj
Ova radionica je ujedno i naša kuča.
Organizacije nema i svuda vlada nered.
Kada nam se đubre nagomila, samo ga pomerimo u stranu.
Tecuzoa zanima samo slikanje.
Ne pije i ne puši.
Međutim, sudeći po njegovim erotskim slikama, sigurno je da obožava žene.
Autor: Hokuzaj
Naslikao ga je, a zatim uništio?!
Ne razumem!
Dozvolite mi da ga vidim!
Nemam pojma gde je...
Nemoj da me ismevaš!
Nije ovde...
Zaista nije ovde.
Gde je slika zmaja?!
Čim sam ga završio, vinuo se u nebesa.
Zašto ste toliko zabrinuti? Rok je do kraja meseca.
Do tada je ostao još jedan dan.
Dođite sutra.
Možda će se do tada vratiti sa nebesa.
A šta ako se ne vrati?
Radi šta želiš.
Moj gospodar neće biti zadovoljan sa vašim odrubljenim glavama.
Neću imati drugog izbora...
Da li prosecanje stomaka puno boli?
Sigurno...
Neću uspeti da ga završim do sutra.
Znam već.
Bato, mislim da ovo ipak ne bi trebalo da radimo.
Šta to govoriš?
Zar nisi rekao da želiš da vidiš Hokusaja?
Ta pijanica zove se Zenđiro.
Parazit koji živi sa nama, a uz to je i besramni ženskaroš.
Nekada je bio samuraj,
međutim, iz nekog razloga je odlučio da ostavi katanu i uzme četkicu.
Upoznao sam ga u štampariji.
Slušaj, početniče!
Kada postaneš slikar, prvo ćeš morati meni da se zahvališ!
Ovaj ovde starac je, slavni Hokusaj.
Čast mi je!
Zovem se Utagava Kuninao i ja sam učenik Utagava Tojokunija.
Iako pripadam školi Utagava, ja vas puno poštujem, g. Hokusaje!
Hvala Vam što ste izdvojili svoje vreme da me vidite.
Kuninao?
Zašto mi to ranije nisi rekao?!
Nisi me pitao.
Shvatam... Dakle, ti si Kuninao...
Prilično si popularan.
Ne, ne, preteruješ!
Sedaj! - Dobro.
Dakle, ti imaš svega 19 godina? - Da.
Četiri godine si mlađi od mene...
Jedi! - Ne, ja...
Hajde, jedi, žgoljavko!
Bato, dosta je bilo!
Oprostite nam zbog nereda.
Kereće govno...
Poznaješ je?
Ona je umetnikova kći, Oej.
Dakle, ova dama se zove Oej?
Sada shvatam... Često je viđam na mostu Rjogoku.
Zmaj?
Zmaj ima jednu tajnu:
Moraš da ga slikaš vrhom svoje četkice.
Prvo ga zamisliš,
a zatim čekaš dok ne siđe sa nebesa,
kao da je zaista oživeo.
A kada dođe na ovaj svet,
crtaj ga brzo, malim zamasima četkice.
Ovo biće je drugačije od ostalih.
Zato se i drugačije crta.
Mada, to nije moja ideja.
Ovu priču su i meni ispričali.
Dosta je bilo!
Flertuješ sa Oej i to još pred njenim ocem...
Kako te nije sramota?!
Ne... Grešiš!
Nisam to...
To su popularni slikari...
Devojke vole pametne momke.
Prokletniče!
Prestani da se busaš!
Marš napolje!
Šta je bre ovo... Izbacila je i svog starog.
Učitelju, želite li da prošetamo?
Može. - Hoćemo li na piće?
Vidi liju. Pokušava da nas namami.
Nasmejala se!
Tamo nema zmajeva!
Kao mali, jednog sam video u Šinšu.
Verovatno si samo video vihor.
Kada se vetar spusti sa planina u dolinu,
on obrazuje vihor koji nosi pesak.
I sam sam jednom video zmaja.
Jasno sam video njegove kandže među oblacima.
Samo ti se učinilo.
Ograničen si. Zato i loše crtaš.
Na tvojim slikama, ljudi su užasni.
Čovek bi pomislio da će se raspasti čim bi zakoračili.
Tvoje slike takođe imaju i neku poseban miris.
A kada ih se dovoljno nakupi, u sobi više ne može da se diše.
Ti, sa talentom, čuvaj se mržnje.
Mržnje?!
Da, baš toga. Ona je opasna.
Čuvaj se zavidnih pogleda drugih učenika.
Dobro. - Slušajte...
Sad tek ne mogu da shvatim o čemu govorite.
Molim?!
Lijo, nemoj da se mešaš u naš razgovor! Postiđen sam!
Pa ti si ljut...
Ženo, ništa ti ne razumeš!
Ovaj matori je učitelj Hokusaj!
Lažeš!
Naravno!
Šaljivdžije!
Samo si još ti ostao. Ostali su otišli pre zore.
Ostavili su me...
Šibe!
Šta želiš?
Mora da si veoma radoznao, čim si došao u ovu kući.
Slični smo.
Onao!
Seko!
Igumanija ti je već odobrila.
Želiš li da pođemo u šetnju?
Onao je rođena slepa.
Oej, lice ti je umrljano mastilom.
Jesi li ga skinula?
Jesam.
Gde želiš da idemo? - Do mosta.
Ponovo? Ti baš voliš taj most, Onao.
Papričica Ton-Ton! Ljuta papričica!
Riža kugle, slatke kao med!
Ovde možeš čuti puno različitih zvukova.
Kao i mirisa. - Da. Zaista je zabavno.
I ja volim ovaj most.
Krekeri od riže? Išivara krekeri?
Ne, već Tozaki. Probaj ih.
Tata nikako da me poseti.
Zašto? - Ima puno posla, to je sve.
Ne brini, ne mrzi te.
Sa ovim svojim slabašnim telom, nikada neću odati čast tati i mami,
pa ću, kada umrem, verovatno završiti u paklu.
Nije tačno!
Tecuzo je kukavica i plačljivko!
Oej?
Dakle, ovo je učiteljeva mlađa kći? - Zove se Onao.
Živi u manastiru gde uči da svira bivu.
Učitelj mi je to već rekao.
Onao, ja sam Hacugoro, učenik tvog oca.
Moj umetnički pseudonim je Totoja Hokej.
Totoja? Trgovac ribom?
Da. Nekada sam prodavao ribu.
Šta radite ovde?
Došle smo da gledamo most, slušamo zvuke i upijamo mirise.
Lepo. Most je veoma zanimljivo mesto.
Nego...
Tvoj poslednji Biđin-ga je bio odličan!
Puno bolji od mog.
To nije... tačno.
Zaista tako mislim.
Izvini me sada, moram do štamparije.
Zdravo, Onao!
Oej, izvoli.
Ovde.
Bolje ga obriši. Nemoj da ružiš soje divno lice.
Zdravo.
On je dobra osoba?
Da, veoma dobra.
Seko, nisi se ponašala isto kao i uvek.
To nije... tačno.
Znam! Hajde da se provozamo čamcem!
Pa? Nije li lepo?
Sada smo ispod mosta.
Uplašena?
Gde ćemo završiti, ako nastavimo nizvodno?
U moru. More je ogromno.
Puno je veće od Honđo i Asakuse.
Tecuzo često slika more.
Talasi znaju biti veoma strašni.
Tako veliki talasi mogu lako da potope čamac.
Talasi?
Učitelju, dosta je bilo.
Moraš da naučiš da crtaš i odvratne stvari.
Okrutan si.
Eto, sada ti je i lice prljavo.
Šta je ovo?
Pa... Neka skica.
Stil crtanja vrata preuzet je od Eizana,
dok je povezivanje ljudi preuzeto od Utamaroa?
Pa...
U pravu si...
Baš te zato Oej naziva "glupim Zenom".
Pa, Oej puno bolje slika.
Ne mogu ni da se poredim.
Tu grešiš.
Odlično slika žene, toliko da ponekad pomislim da je u tome bolja i od mene,
međutim, kada je reč o muškarcima, ona samo kopira moje crteže.
Ta budala izdaje slikarstvo time što ignoriše tu jednu temu.
Nešto što Oej ne može da uradi...
Kažem ti, najbitnija stvar je da se ne predaš.
Prisiljavati svoju ćerku da slika ovakve stvari... Zao si, učitelju.
Ona misli da može sve da nacrta,
i odbija da odustane, čak i kada joj slika ne uspe.
Dobro došla kući.
Šta želiš, Zene?
Ništa.
Ponovo odlaziš?
Da, idem u Jošivaru da naslikam portret kurtizane.
Molim?
Manđido je rekao da želi portret u boji.
Kako se zove i gde radi?
Zašto pitaš?
Zaboravi...
Reč je o Sajogoromi iz Kikjo-ja.
Poznaješ je?
Što se tiče kurizane Sajogorome,
o njoj gradom kruže razne glasine.
Glasine? Kakve glasine?
Jedna žena
Prema pričama, rano u zoru,
kurtizanina glava se odvaja od njenog tela.
Odvaja od tela?
Iako joj je klijent bio prestravljen,
drugi ništa nisu videli...
Možda je zapravo samo sanjao.
Ta Sajogoromo je uvek tajanstvena. Kažu da, kada spava,
njena glava pada sa jastuka i ostaje na podu, sve do jutra.
Siguran si da si to video? - Video sam sopstvenim očima!
Onda to znači da joj se vrat nekako izdužuje.
E baš će neko, zatucan kao ti, ikada videti duha.
Oej, tvoje slike su divne.
Na njima izgledam lepša nego što zaista jesam.
Talentovana si.
Ovo su samo skice na osnovu kojih ću da naslikam završnu sliku.
Tada ćemo je pretvoriti u nišiki-e.
Jedva čekam da ih vidim.
Izvinite što ste čekali.
Zašto ste došli ovamo?
Ako tražite zabavu, idite u istočni Rjogoku.
Ovde, u Jošivari, se ne igramo!
Oprostite mi, damo!
Pusti me!
Ovaj starac želi da razgovara sa tobom!
Molim te, saslušaj ga!
Neću vas zadržavati. Sedite.
Ja sam njen otac, a ujedno i slikar.
Da vidim... Ova priča se odigrala pre njenog rođenja.
Dakle, pre nekih 25 godina.
Naređeno mi je da naslikam čudovišta.
Slikao sam dok se nije smrklo, a tada sam odlučio da prilegnem.
Odjednom sam čuo neki zvuk... Nešto je udaralo po mom tatamiju.
To su bili moji prsti.
Svojevoljno su ludački igrali.
A zatim je, sa vrhova mojih prstiju,
nešto izašlo i odletelo kroz prozor.
Samo su ruke izletele.
Pošto je bio mrak, nisam ih više video,
međutim, osećao sam vetar u svojim prstima. Shvatio sam
da su brzo išli, jer mi je bilo hladno.
Nakon toga, svake noći sam isto doživljavao.
Isprva sam bio uplašen,
ali sam se vremenom navikao.
Ponekad bi letele poljima.
Ponekad bi obavijale vrh pagode.
Ponekad bi prolazile ispod mosta.
Jednog dana sam pomislio:
"Ako se, nekim slučajem, ove leteće ruke negde prekinu,
hoću li moći da se koristim svojim pravim rukama?"
Tada sam još uvek čeznuo za slikanjem.
Obratio sam se monahu, koji mi je rekao da ne činim to.
Tako mi je ispisao sutre po rukama i umotao ih brojanicom.
Od tada se to više nije događalo.
Kao što vidite, postao sam odličan slikar. Tu je kraj priče.
Čestitam.
Kada čujete zvuk zvona, uđite u susednu sobu.
A ako do jutra ništa ne čujete, zamoliću vas da odete svojoj kući.
Neka ovo ostane među nama. Slažete li se?
Sve je normalno...
Nisi morao da ostaneš sa nama.
Radi šta želiš.
S vremena na vreme, i ovo zna da bude lepo.
Začepi već jednom.
Ništa nisam rekao.
Sve vreme samo uzdišeš.
Pa, nakon tako duge noći...
Cvrčci?
Vidite li nešto?
Začepi!
Ne može da izađe iz mreže za komarce.
Ona je poput barijere.
Srećom, mreža je bila tu.
Svakog trenutka je mogla da preleti preko nje.
Međutim, ako uradiš to...
Šta predlažeš? Da vrat prekrijem sutrama i brojanicama?
Šta će biti ako ti se glava više ne vrati?
Videćemo kada za to dođe vreme.
Ko bi rekao... Zaista se pojavila...
Nego, učitelju, onu vašu priču sam sada prvi put čuo.
Priču o letećim rukama.
Ne budi lud. Ovo je prvi put da je i pričam.
Ovo staru priču napisao je Bakin.
Zašto si je onda ispričao?
Da nisam, ne bismo imali priliku ono da vidimo.
Ne razumem.
Više bih voleo da sam video nešto drugo.
Baš su zato neki tvoji crteži nikakvi...
To prosto nisam mogla da propustim!
Čim sam čula zvona, pokušala sam da se približim.
Nemojte da zabušavate!
Vatra se širi!
Vuci! Vuci!
Vi! Vratite ono! Požurite!
Pogledajte, ruši se!
Gledati vatrogasce koji se bore,
gledati vatrenu loptu koja cveta, a zatim nestaje,
je toliko zapanjujući prizor, da sam ostala bez reči...
Još jedan požar?
Zašto ih toliko voliš?
Iz istog razloga kao što ti voliš žene, a Tecuzo slatkiše.
Razumem.
Budale...
Polje, sa tvoje desne strane, je potpuno prekriveno snegom.
Na ovom putu, pored reke Okave,
trešnje će procvetati tek na proleće.
Mada i njihovo golo granje, prekriveno snegom, takođe lepo izgleda.
Da li ti je hladno?
Ispred nas se nalazi kapija hrama Mimeguri Inari.
Kako je ovde izgrađena brana, noseći lukovi su nam u visini očiju.
Kapije imaju ovakav oblik...
Sada ćemo poći niz stepenice.
Sačekaj malo.
Šta je bilo?
Kamelija.
Ovo je moj omiljeni cvet.
Ispruži ruku.
Koje je bolje? - Crvene.
Nežna i topla boja.
Slobodno ga ponesi kući.
Staviću ti ga u rukav.
Ovde uopšte nema zvuka.
Da. Vlada potpuna tišina.
Sneg apsorbuje svaki zvuk.
Plašiš li se?
Zahladnelo je.
Dva amazakea!
Idem po našu narudžbinu.
Izvinite...
Dva amazakea.
Dobro.
Baci je što jače možeš.
Ovamo!
Ovde sam!
Hvataj!
Evo ti!
Ovamo!
Onao!
Izvini. Zaista mi je žao, seko.
U redu je. Samo si se malo umorila.
Trebalo je da te bolje pazim.
Mada, danas sam se baš zabavila.
Sneg je baš zanimljiv.
Želiš li da dođeš kod nas? Kuća nam je blizu.
Možda je i tata kod kuće.
Šta kažeš?
Ako bih sada došla,
tati bi to verovatno smetalo.
A ako bi njemu smetalo, onda bi i meni smetalo.
Hoćemo li onda da se vratimo? - Može.
Gospođo, jeste li dobro?
Ona slika...
Odatle sam čula plač mrtvih!
Pokušali smo da joj objasnimo da zvuk prave kosovi u vrtu,
međutim, neće da nam veruje.
Ova slika pakla...
Vlasnik kuće je tražio od Oej da mu naslika sliku,
koju će ukućani svaki dan da gledaju,
i koja će ih potsećati na grehe iz prošlih života.
Gospodar je voleo ovu sliku,
a i ja se vema ponosim njom, ali...
Ovoga puta se to dogodilo usred bela dana.
Sezona belih magnolija je prošla.
Možda je reč o demenciji?
Ta slika pakla, možda je suviše realna...
Međutim, to nije sve.
Kada se gospođi slošilo i kada je završila u krevetu,
iako je gospodar znao da je slika uzrok svega toga,
odbijao je da je se reši.
Nakon toga...
Draga!
Srećom, vatra je brzo ugašena,
ali je zato je za gospođu, bolest postala još teža.
Zato su me pitali da im pomognem da reše problem.
Oej, zaista si naslikala nešto opasno.
Veliki talenat zna da bude i problem.
Ovo samo govori da je Oej neiskusna.
Dozvoli mi da pogledam skice.
Kao što sam i mislio...
Svako svoje delo ostavljaš ne završeno.
Ni ova slika nije izuzetak.
Nije završena?
Oej, odvedi me do njihove kuće.
Ne, ne! Noć je.
Manđido, bićeš srećan ako sledeći put završiš samo sa malom vatricom.
Podignite je.
Pogledaj...
Vidiš? Sada je završena.
Gospodine, sada će sve biti u redu.
Biću vam večno zahvalan.
Puno toga još treba da naučiš.
Učitelju! Učitelju...
Pogledajte!
Od tada se gospođa više nije plašila slike.
Prokleti Tecuzo!
Iako je ponižavajuće, on je i dalje korak ispred mene.
Naslikaću novu. Reci mi gde sam pogrešila.
Nisam rekao da je slika loša,
ali sam morao da odbijem...
Ti si suviše ozbiljna, Oej. U tome je problem.
Svaki umetnik ima svoje snage i slabosti.
Zen je odličan primer toga.
Njegove erotske slike se odlično prodaju.
Sa strane tehnike, daleko si ispred njega.
Njegovi likovi imaju velike glave, a male ruke,
međutim, baš je to njegovo glavno oružje.
Takve razmere njegovim slikama daju poseban dojam.
Očito je da u tome leži njegova snaga.
Tvoj slučaj je suprotan.
Tehnički su tvoji portreti savršeni, ali im nedostaje požudnost.
Međutim, to nije tvoja krivica.
Kriv je Hokusaj koji tera svoju ćerku da slika takve slike.
Hacugoro? - Gde si pošla?
Bila sam kod Manđidoa, pa sada idem kući.
Ja sam bio na sastanku u Suhara-ja.
Ispratiću te do kuće. - Neće ti smetati?
Naravno da neće. Već dugo želim da se vidim sa Hokusajem.
Kisneš...
Kakav je ovo miris?
Ulje za kosu?
Vlasnik Suhara-ja mi je rekao da želi da se vidi sa Zenom.
Sa Zenđirom?
Sa tim bednikom od muškarca?
Mada, moraš priznati da su mu slike zanimljive.
Unikatne su.
Erotske? - Da...
On slika lepe žene.
Ja prezirem te vulgarne slike!
Nešto mi je iskrslo.
Izvini...
To je bio miris kože.
Ne kao Tecuzoova ili Zenđirova.
Koža...
Dobro došli!
Imaš li miljenika?
Nije mi bitno...
Kako je bilo? - Dođi ponovo!
Razumem.
Hajde, pusti me.
Doviđenja.
Čekaću te.
Ovo ti je prvi put?
Želiš li da ih sve vidiš pa da onda izabereš?
Da se više nikada nisi vratio!
Šta je bilo?
Ovde je toliko ludo da se vraćam kući. Pusti me!
Lude stvari su najzanimljivije!
Pođimo! - Pusti me, budalo!
Da, da, ja sam srećna budala.
Menadžeru, danas više ne primam mušterije!
Skini odeću. - Molim?!
Odeća ti je mokra.
Uništićeš tatami.
Izvoli. Obuci ovo.
Kimono furisode?
Ja sam Kićija. Drago mi je.
Dobro onda, počnimo!
Znaš...
Slika se zove "Jamagoši Amida".
Mislim da ju je naslikao Kano Tanju... - Budalo!
Tanju nikada ne bi nažvrljao ovako nešto.
Da li je loša? - Užasna je!
Izgleda da se razumeš u ovo.
Zašto se religiozna slika nalazi na ovakvom mestu?
Ovamo često navraćaju neki problematični monasi,
pa sam mislio da će mi pomoći.
Međutim, nije mi pomoglo...
Monasi koji navraćaju ovamo, ne plaše se ni bogova, a ni Bude.
Naravno da je tako.
Nego, nedavno sam imao čudan san.
Ličio je na ovu sliku.
Buda se iznenada pojavio iza planina.
Iznenada su svi počeli da se klanjaju uzvikujući: "Hvala! Hvala!"
Zatim ih je smrvio zajedno sa kućama,
i nastavio dalje, ne okrenuvši se.
Užasno, zar ne?
Da li raj uopšte postoji?
Šta ćemo sad? Hoćemo li prekinuti?
Odlično! Počnimo!
Izvini. Pusti me da malo odspavam.
Probudi me kada izbrojiš do sto.
Obećavam.
Nemoj da zaboraviš...
Teško...
Postoji li uopšte raj?
A pakao?
Sve je spremno. - Hvala puno!
Nego...
Oej, Danđuro večeras nastupa. Želiš li da ga gledaš?
Igraće u Sukeroku. - Pozorište Nakamura
Trebalo je da ga dam svom pomoćniku,
međutim, nešto je iskrslo.
Ostala mi je samo još ova.
Idi. Nećeš zažaliti, a i puno ćeš toga naučiti.
Hvala.
I Hacugoro će verovatno biti tamo.
Drugu sam njemu dao.
Izvinite...
Oej.
Oej, jesi li to ti?
Jesam.
Nešto nije u redu? Izgledaš zamišljeno.
Ne, ništa posebno.
Gde si se uputila? - Idem kući.
Kakva slučajnost!
I ja se vraćam svojoj kući!
Nego, danas je festival 46000 dana.
Hoćeš li da odemo i odamo počast Kanonu?
Iskreno, ja ne volim nametljive i cmizdrave devojke.
Sviđaju mi se staložene devojke,
koje su samostalne.
Onog trena kada sam te prvi put ugledao,
odmah sam pomislio: "To je to! Ona je, veoma, veoma posebna!"
Mislim...
Želim da ti kažem kako se ja...
Hvala!
Šta si poželela?
Bezbolan porođaj.
Samo se šalim.
Nemoj da me zezaš, Oej.
Koliko je sati? - Pa, malopre je bilo 12,
pa je sada možda negde oko 14?
Imaš nekih obaveza?
Ne baš.
Šta kažeš na tokoroten?
Može. - Odlično!
Molim vas, dva tokorotena!
Odmah!
Izvini! Ipak imam nešto!
Oej!
Šta joj bi?
Mama, odlično je!
Sviđa ti se? Pojedi i moj deo.
Stvarno?!
Neću ti ga vratiti. - Mislim da ću ga ipak ja pojesti. - Ne može!
Izgleda da se Onao ne oseća baš najbolje.
Bila sam kod majke i u krevetu sam zatekla Onao...
Prekjuče je imala povišenu temperaturu, ali nije ništa ozbiljno.
Majka kaže da će joj uskoro biti bolje.
Zašto ne odeš da je obiđeš?
Biće srećna.
Dobro.
Toliko si uplašen da ćeš se razboleti?!
Nemaš vremena da je obiđeš, a po ceo dan sediš besposlen?!
Ptice! Ptice!
Uhvaćene ptice!
Dobri ljudi, oslobodite ove vrapce!
Zarobljene ptice! Nesrećne ptice!
Koliko u tvojim košarama ima ptica?
Oko 30.
Izvoli. Sve ih oslobodi.
Važi. Hvala lepo.
Zdravo.
Postala si veoma sujeverna.
Međutim, tako nešto neće puno pomoći.
Svim onim pticama su potkresana krila,
tako da će ih brzo ponovo uhvatiti.
Zaista?
Međutim, iako je tako, par srećnika uvek uspe da pobegne.
Pa, dolaziš li kući?
Onao će biti srećna.
A i spremila sam slatkiše od riže!
Čudo... - Možemo zajedno da ih jedemo.
Sve sami slatkiši...
Spava li? - Budna je.
Ko je tamo?
Onao, kako se osećaš?
To je tata!
Na Zemlji, svi se najviše plaše smrti.
Obrisaću je i nikada neću umreti.
Obrisaću je...
Oej, možeš li sutra,
ovu sliku da odneseš mami?
Važi...
Reci im da tera zle duhove.
General je stamen poput stene, ima bradu,
a u ruci drži mač.
Sa ovim dugačkim mačem, lako će poseći svaku bolest.
A sa ovom rukom, on će zadaviti svaki bol.
Iako izgleda jako strašno,
on je zapravo duh koji štiti decu.
Da li me tata mrzi?
Zašto to kažeš? - Tata ne voli bolesne ljude...
Tecuzo je kukavica koja se plaši da se i sam ne razboli.
Ti si drugačija.
Zato ti je naslikao ovu sliku.
Ruke su ti baš meke.
Pošto si nam se vratila kući,
hajde da ti pustimo kosu?
Ja ću ti je sređivati.
Zaista? - Da.
Odlična je u tome.
Njena kosa je uvek lepo sređena.
Shvatam. Dakle, zaista si dobra?
Radujem se tome.
Nadam se da će ti kosa brzo izrasti!
Mogu li ovde da prespavam?
To ti je odlična ideja.
Hajde večeras svi zajedno da spavamo.
Seko...
Seko, spavaš li?
Budna sam.
Nešto je na mreži.
Molim?
Samo čuči gore.
Tamo je samo jedna velika buba.
Izbacila sam je. Sada je sve u redu.
Buba?
Lepa buda? - Da.
Sa dugim, tankim nogama i blistavom ljuskom.
Prijateljska? - Veoma.
Slatka? - Slatka.
Seko...
Kada umrem, otići ću u pakao.
Tamo će mi posao biti da nosim kamenje za Ođizoa.
Zašto? - Kako to misliš, "zašto"?
Zato što je tako. Ništa tu ne može da se uradi.
Želiš li nešto?
U poslednje vreme izgleda bolje.
Da.
U redu je. Nije ništa ozbiljno, uskoro će se oporaviti.
Vidi...
Sledeći put dovedi i oca.
Tecuzo je zaista pravi plačljivko...
Smešno... I ja sam kmeza...
Lek deluje. Bolje joj je.
Sinoć je i kašu pojela.
Dođi joj danas u posetu.
Još uvek nisi naučila da lažeš.
Zato još nisi našla sebi čoveka.
Čudno...
Imao sam osećaj da me prati neka devojčica...
Ta devojčica... Kako je izgledala?
Pa, imala je staru odeću,
kratku kosu...
Ala je dunuo...
Uspela si sama da dođeš.
Napustila nas je.
Možda sam joj ja oduzeo vid i život...
Ovo je čudno...
Nisam se šalio!
Zaista imam osećaj da me neko prati!
Govorim istinu!
Glupi Zene, iza tebe se neko nalazi.
Molim?
Izvini bato.
Kuninao! Dakle, ti si me uhodio?!
Sve vreme sam išao za tobom,
ali me uopšte nisi primetio.
Učitelju, Oej.
Drago mi je što vas vidim zdrave.
Da. - Takođe.
Takođe i tebe, bato. - Začepi!
Šta dođavola tražiš ovde?!
Šta? U Fukagavi se pojavila zanimljiva devojka.
Kažu da pije k'o smuk.
Pije više i od tebe?
Ne znam... Kako bih to proverio, želim da se takmičim sa njom.
Postoji li neka nagrada?
Da. Pobednik će imati tu čast da vidi tetovažu koja joj je na leđima.
Navodno je još niko nije video!
Gubljenje vremena.
Idem da jedem nudle ili nešto drugo...
Odlično! Idem sa tobom!
Oej, vidimo se! - Hajde, hajde.
Manđido će možda doći,
a ako ne završimo izgubićemo naš ugled.
Nema potrebe da brineš oko toga.
Slikanje prepuštam tebi. Računam na tebe.
Neću je ja naslikati!
Oej, sada sam se setio, Manđido je govorio,
da bi bilo krajnje vreme da slikaš pod svojim imenom.
Večeras će noć biti duga, zar ne?
Onao, kako si?
Znam da nisi završila u paklu.
Ovde je kao i uvek.
Ni dobro, a ni loše,
ali smo srećni.
Zar ne?
Tecuzo nikada nije ostavio slikarstvo,
i doživeo je devedesetu.
Zenđiro je uzeo ime Keisaj Eisen,
i postao slavan sa svojim biđin-ga.
Umro je godinu dana pre Tecuzoa.
Taj glupi Zen...
Udala sam se jednom, ali smo se rastali, te sam se ja vratila Tecuzou.
Sa njim sam živela do njegove smrti.
Tecuzo je nameravao da živi duže od veka,
ali je izdržao svega devedeset godina.
Čak i kada je smrt došla po njega, on je tražio još...
Na samrti je rekao: "Treba mi još samo pet godina,
kako bih postao pravi umetnik".
Bio je mrtav ozbiljan.
Neverovatan starac...
Nakon Hokusajeve smrti, Oej se često selila, dok 1857 nije i umrla,
9 godina nakon očeve smrti. Niko ne zna gde je sahranjena.
11 godina od Oejine smrti, sa padom Tokugava šogunata,
doba samuraja se brzo završilo.
Nova Meiđi vlada je promenila ime grada sa Edo na Tokijo.