У реду, не одапињи.
Видиш ли где ћеш?
Разрадимо како ћеш.
Помери стопало. Окрени га овамо.
Кукови овако. У реду.
Видиш ли? - Да. - Сигурно?
А сад? Видиш ли? - Не. - А сад?
У реду.
Спремна? Три прста.
Добра.
Добро бацање, мали. - Ево је.
Хоћете ли мајонез, сенф, или оба?
Ко жели мајонез с виршлама? - Вероватно твоја браћа.
Две са сенфом. Хвала. - Добро.
Нејт, мајонез или сенф? - Може кечап.
Пази на лакат.
Око соколово. Иди по стрелу.
Екипа, доста вежбања. Супа је готова.
У реду. Стижемо, гладни смо.
Лајла, идемо.
Лајла?
Душо?
Драга!
Драга?
Момци!
Момци?
Лаура!
Не мораш то радити. Јер... само држиш положај.
О да.
То је било близу.
То је гол. Сад смо један-један. - Желим покушати опет.
Изједначени смо. Осећаш напетост? Забавно је.
То је било грозно. Имаш прилику победити.
Победила си. Честитам.
Добра партија.
Спортски.
Јеси ли се забавила?
Било је забавно.
Ради ли ово?
Здраво, гђице Потс. Пеп.
Ако пронађеш овај запис, не објављуј га на друштвеним мрежама.
Претугаљив је.
Не знам хоћеш ли видети ово. Не знам ни јеси ли још...
Боже, надам се.
Данас је 21. дан. Не, 22.
Да нема егзистенцијалне страве у бездану свемира, рекао бих да сам данас мало боље.
Инфекција је прошла. Захваљујући плавој злоћи.
Свиђала би ти се. Врло практична.
Само мрвицу садистична.
Гориве ћелије су напукле током битке. Схватили смо како обрнути јонски напон.
Обезбедили смо још 48 сати лета.
Али сад смо непокретни. Хиљадама светлосних година од најближег маркета.
Кисеоника ће нестати сутра ујутру.
И то ће бити крај.
Знам да сам рекао да више неће бити изненађења,
али стварно сам се надао да ћу извести још једно.
Али изгледа да... Знаш већ.
Немој се секирати због овога.
Ако јадикујеш пар недеља и онда тешка срца окренеш нови лист...
Треба кратко да прилегнем. Одморим очи.
Молим те, знај...
Кад задремам, биће као и увек у последње време.
Добро сам, сасвим добро.
Сањам о теби.
Увек о теби.
Нисам га успео зауставити. - Нити ја.
Изгубио сам малог.
Тони, ми смо изгубили.
Је ли...
Боже.
У реду је.
Прошла су 23 дана откако је Танос дошао на Земљу.
Светске владе су у расулу. Ресори који још раде...
Покушавају спровести попис становништва и чини се да је учинио...
Тачно шта је најавио. Танос је избрисао...
Половину свих живих бића.
Где је сад? - Не знамо.
Отворио је портал и отишао.
Шта је њему?
Бесан је.
Мисли да је подбацио.
Што је истина, али тога је сад и превише.
Искрено, до овог трена сам мислио да си плишани меда. - Можда и јесам.
Таноса тражимо већ три недеље.
Спектрографија свемира. Сателити. Немамо ништа.
Тони, ти си се борио с њим. - Откуд ти то? Нисам се борио.
Не, обрисао ме је планетом док је мађионичар из Бликера давао поклоне.
То није била борба јер је непобедив.
Је ли ти оставио каквих трагова? Координате, ишта?
Предвидио сам ово пре пар година. Имао сам визију, нисам хтео поверовати.
Мислио сам да сањам. - Тони, требаш ми усресређен. - А ти си требао мени.
Перфект, прошло време. То добија над оним што теби треба. Прекасно је.
Жалим.
Знаш шта треба? Да се обријем.
А верујем да сам вам рекао... - Тони... - Зашто смо, између осталог...
Требали штит око света. Сећаш ли се тога?
Угрозио он наше драгоцене слободе или не. То смо требали.
Није се остварило. - Рекао сам да ћемо изгубити.
Одговорио си да ћемо изгубити заједно.
Погоди шта, изгубили смо.
А тебе није било.
Али то нам је посао. Решавамо последице. Ми смо Осветнци?
Осветници, а не Спречаватељи? - У реду, схватили смо те. Само седни.
Ево шта, она је супер. - Седни. – Требаш нам.
Ти си свежа крв. Ми смо старе мазге. Немам ништа за тебе.
Немам координата, трагова, стратегија, опција. Ништа, нула, шипак.
Немам поверења, лажове.
Узми ово. Кад га нађеш, стави то на себе и сакриј се.
Тони? - Добро сам.
Брус му је дао седатив. Одмараће остатак дана.
Ви се побрините за њега, а ја ћу му донети ксуријански еликсир кад се вратим.
Где ћеш? – Да убијем Таноса.
Овде иначе радимо као тим. А међу нама, мало смо осетљиви.
Схватамо да је горе твоја територија, али ово је и наша битка.
Знаш ли уопште где је? - Знам људе који би могли знати. - Не троши труд.
Ја вам могу рећи где је Танос.
Танос ме је дуго усавршавао.
Док је радио причао је о свом великом плану.
Чак и раскомадана хтела сам му удовољити.
Питала бих где ћемо отићи кад изврши план.
Увек би исто одговорио.
У Врт. - Слатко.
Танос има пензионерски план. - Где је онда?
Кад је Танос пуцнуо прстима,
Земља је постала исходиште енергетског таласа свемирских размера.
Невиђених и непоновљених. До пре два дана.
На овој планети.
Танос је онде.
Опет је употребио камење.
Ишли би с хендикепом. - И даље има камење... - Узмимо их онда.
И употребимо да вратимо све. - Само тако? - Да.
Само тако. - Чак и ако имамо малу шансу поништити ово,
дужни смо покушати, свима који нису с нама.
Ако учинимо ово, како знамо да ће исход бити иоле другачији?
Јер пре нисте имали мене.
Нова цуро, сви присутни се баве јунаштвом.
И ако смем питати, где си ти досад била? - Пуно је планета у овом свемиру.
Који, нажалост, немају вас.
Свиђа ми се ова.
Средимо гада.
Осветници: Завршница
У реду, ко од вас није био у свемиру?
Зашто? - Боље вам је да ми не повраћате у броду.
Скачемо за три, два, један.
Ја ћу се спустити да извидим.
Ово ће успети, Стиве. - Знам да хоће.
Јер иначе не знам шта ћу.
Без сателита. Без бродова.
Без војски и икакве одбране.
Само он.
И то је довољно.
О не.
Где су?
Одговори му.
Свемиру је требала корекција.
Након тога, камење није имало сврху.
Осим кушње. - Побио си милијарде.
Требали би да су захвални.
Где је камење?
Нестало. Сведено на атоме.
Употребио си их пре два дана. - Употребио сам их да их уништим.
То ме је замало убило.
Али посао је окончан. Увек ће бити.
Ја сам неизбежан.
Морамо прекопати место. Сигурно лаже. - Мој отац је штошта тога.
Али не и лажов.
Хвала ти, кћери.
Можда сам био прегруб с тобом.
Шта? Шта си учинио?
Гађао главу.
Пет
Година
Касније
Где ћемо сад кад их нема?
Ишао сам на састанак неки дан.
Први пут у пет година. Седео на вечери.
Нисам ни знао о чему причати.
О чему си причао? - Исте глупости. Како су се ствари промениле.
Мој посао. Његов. Колико нам недостају Метси.
Онда смо утихнули.
И он се расплакао док су послуживали салате.
А ти?
Ја сам плакао пре дезерта.
Али видећемо се опет сутра.
Сјајно. Обавио си најтежи део. Скочио си без да знаш где ћеш слетети.
И то је све. Малени одважни кораци које морамо направити.
Покушати опет бити целовити. Пронаћи сврху.
Ја сам отишао под лед '45. Недуго након што сам упознао љубав живота.
Пробудио се 70 година после.
Мораш наставити.
Свет је у нашим рукама.
Препуштен је нама.
И морамо учинити нешто с њим.
Иначе...
Нас је Танос требао убити све.
Сан Франциско
Приватна складишта
Који ђаво?
Хоуп?
Упомоћ!
Клинац!
Који се ђаво догодио овде?
Ишчезли
Боже...
Молим те...
Не, не...
Извињавам се. Кеси...
Молим те... Не и Кеси.
Шта?
Кеси?
Тата?
Тако си велика.
Ограничен приступ. Не улазите.
Укрцали смо се на онај сумњиви ратни брод како га је Данверсова описала.
Инфективна баржа смећа. - Хвала на дојави.
Били сте ближе. - И сад смрдимо на смеће.
Имате ли очитавања о оним потресима? - Мала субдукција под афричку плочу.
Имамо ли слику? Како ћемо решити то? - Нат...
То је потрес под океаном. Решићемо тако да не решавамо.
Керол, хоћеш ли доћи следећи месец?
Мало вероватно. - Шта, идеш на нову фризуру?
Слушај, крзнати, покривам пуно подручја.
Ствари које се догађају на Земљи се догађају свуда.
На хиљадама планета. - У реду. Поштен аргумент.
Можда ме нећете дуго видети.
У реду.
Овај канал је увек отворен. Ако шта пође по злу...
Ако ико прави невоље где не би смео...
Обратите се мени.
У реду.
Срећно.
Где си ти? - У Мексику. Полиција је нашла собу пуну мртваца.
Изгледају као људи из картела. Ниси имали ни прилику запуцати.
Вероватно супарничка банда. - Осим што није.
Дефинитивно је Бартон.
Шта је учинио овде... Шта чини протеклих неколико година...
Призор који је оставио...
Морам ти рећи, део мене га ни не жели наћи.
Откриј где се даље запутио.
Нат...
Молим те.
Да.
Понудио бих се да скувам вечеру, али изгледаш већ довољно јадно.
Навратио си да опереш веш? - И посетим пријатељицу.
Пријатељица ти је очито добро.
Видео сам јато китова кад сам прелазио мост. - У Хадсону?
Мање бродова, чишћа вода.
Ако ми намераваш рећи да гледам на позитивно...
Одаламићу те сендвичем с маслацем од кикирикија.
Опрости, навика.
Знаш, свима говорим да би требали наставити и...
Стасати.
Неки то и учине.
Али не и ми.
Ако пређем преко тога, ко ће се бавити овим? - Можда нема ни потребе.
Некад нисам имала ништа.
И онда сам добила ово.
Овај посао.
Ову породицу.
И била сам боља због тога.
И иако их више нема...
И даље настојим бити боља.
Мислим да нам обома фали живота.
Теби првом.
Здраво, има ли кога?
Овде Скот Ланг.
Срели смо се пре пар година. На аеродрому.
У Немачкој. Ја сам онај што је постао огроман.
Носио сам маску. Не би ме препознали. - Је ли ово стара порука? - Ентмен.
Знам да то знате. - То је предњи улаз. - Морам причати с вама.
Скоте.
Јеси ли добро? - Да.
Је ли ико од вас учио квантну физику?
Само за друштвене прилике.
У реду...
Пре пет година, таман пре... Таноса.
Био сам у месту званом квантни предео.
То је посебни микроскопски свемир.
Да би дошао онде мораш бити врло мален. Хоуп, она ми је...
Била је...
Требала ме је извући. Танос се догодио и заглавио сам онде.
Жао ми је. Мора да је то било дугих пет година. - У томе је ствар.
Није. За мене је било пет сати.
Правила нису иста у квантном пределу. Све је непредвидиво.
Је ли то нечији сендвич? Умирем од глади.
Скоте, о чему причаш?
Дакле...
Шта говорим јесте...
Време тамо функционише другачије.
Једини проблем је што немамо Начин за навигацију. Али шта кад би имали?
Размишљам о томе да би могли контролисати хаос. И ићи кроз њега.
Шта ако можемо ући у квантни предео у одређеној тачки времена и изаћи у другој?
Рецимо...
Пре Таноса. - Чекај...
Говориш ли о времеплову? - Не.
Наравно да не. Не о времеплову.
Било би више као...
Да, као времеплов. Знам, сулудо је.
Али не могу престати размишљати о томе. Мора постојати...
Неки... Сулудо је. - Скоте.
Добијам пошту од ракуна. Више ми ништа није лудо.
Коме да се обратимо с овим?
Време клопе.
Могуна?
Морган Х. Старк, хоћеш ли да ручаш?
Дефиниши ручак или буди уништен.
Не би то смела да носиш. То је део поклона који правим за маму.
Ето те. Размишљаш ли о ручку?
Хоћеш ли шаку цврчака на листу салате? - Не. - То желиш.
Како си нашла ово?
У гаражи. - Стварно? Јеси ли је тражила? - Не.
Али сам је открила.
Волиш ићи у гаражу. Тата исто.
У ствари је у реду. Мама не носи ништа што јој купим.
Па ћемо...
Веруј ми, знамо како звучи.
Након свега чему си сведочио, је ли ишта... - Квантна флуктуација ремети Планкову скалу.
Што повлачи Дoјчову теорију. Слажете ли се?
Лаички речено, не бисте се вратили. - Ја јесам. - Не.
Случајно си преживео. Свемирска прашина од милијарде према један.
И сад желиш извести... Како си то назвао?
Временску пљачку. - Тако је. Наравно.
Зашто се тога нисмо сетили? Јер је блесаво? Обична лапрдања?
Камење је у прошлости. Можемо се вратити и узети их.
Пуцнути властитим прстима. Вратити све назад.
Или направити још гори неред? - Не верујем у то.
Некад ми недостаје тај узбуђени оптимизам.
Међутим, нада нам неће помоћи ако не постоји логичан, опипљив начин
да сигурно изведем наведену „временску пљачку“.
Уверен сам да је известан исход колективна пропаст.
Не ако се придржавамо правила путовања временом.
Без причања с бившим собом, без спортског клађења...
Ту ћу те зауставити.
Говориш ли ми озбиљно да ти се план темељи на Повратку у Будућност?
Стварно? - Не.
Добро, забринуо си ме. Ту би биле бедастоће.
Квантна физика не функционише тако. - Тони.
Морамо се заузети.
Већ јесмо. И ипак смо овде.
Знам да би пуно рескирао. Имаш жену. Ћерку.
Али ја сам изгубио блиску особу. Попут пуно других.
И сад имамо прилику вратити је. Вратити их све. А ти ми говориш да нећеш чак...
Тако је. Нећу.
Не могу.
Мама је рекла да те спасим. - Браво.
Спашен сам.
Волео бих да сте ме тражили нешто друго. Било шта.
Срећан сам што вас видим. Сто је постављен за шестеро. -Тони.
Разумем. Драго ми је због тебе. Стварно.
Али ово нам је друга прилика. - Ја своју држим у рукама.
Не могу је прокоцкати.
Ако нећете о послу, можете остати на ручку.
Боји се. – У праву је.
Али шта ћемо? Потребан нам је. Зар ћемо стати?
Не, желим то обавити како треба.
Требаће нам велики мозак. - Већи од његовог?
Чини ми се да једино ја једем. Пробај мало.
Узми јаја. - Тако сам збуњен.
Таква су времена. - Нисам то мислио. - Јасно ми је.
Шалим се.
Знам. Сулудо је. Сад носим мајице. - Да.
Шта? Како? Зашто?
Пре пет година смо добили батине.
Али мени је било горе. Јер сам двапут изгубио.
Прво Халк, па Банер.
Онда смо сви изгубили. - Нико не криви тебе.
Ја сам кривио.
Годинама сам третирао Халка као болест. Нешто чега се требам решити.
Али онда сам почео гледати на њега као лек.
18 месеци у гама лабораторији. Спојио сам мозак и мишиће.
И гле ме сад.
Најбоље од оба света.
Г. Халк? - Да. - Можемо ли се усликати с вама?
Апсолутно, малена особо. Приђите. Хоћеш ли?
Да. - Хвала. Реците „зелено“.
Зелено. Јеси ли?
Хоћете ли једну са мном? Ја сам Ентмен.
Ви сте Халк обожаватељи. Не знају Ентмена. Нико не зна. - Жели да се сликате с њим.
Чак говори да не жели. - Али клинац... - Не желим ни ја.
Не желим се сликати. - Осећаће се лоше. Радо ће се сликати. - Можемо се сликати.
Биће ти боље. - Узми вражји мобилни.
Хвала вам. - Били сте супер, хвала вама.
ПроХалкај. - Брусе.
Брусе. - Слушајте маму.
Зна боље од вас. - Оно о чему смо причали. - Да.
Преправак временским путовањем?
То је ван мог подручја.
Ово ти је успело.
Сећам се времена кад се и то чинило немогуће.
Имам благо надахнуће. Проверићу.
Можемо одвртити још једну симулацију пре спавања.
Овај пут у облику Мобиус траке. Изврнуте, молим.
Обрађујем.
Дај ми вредност ове честице с урачунатим спектралним распадом.
То ће мало потрајати. - Само трен.
Не брини ако не успе, само сам...
Модел израђен.
Модел успешан.
Срање. - Срање.
Зашто ниси у кревету, госпођице? - Срање.
Не говоримо то. Само мама то говори. Она је то сковала. Припада њој.
Зашто си будан? - Јер имам важног срања овде.
Шта друго? Не, нешто ми је на уму.
Је ли сладолед?
Итекако.
То је изнуда. Какав желиш?
Велики умови мисле исто. Управо ми је сладолед био...
На уму.
Јеси ли готова? Сад јеси.
Обриши се.
Та фаца иде тамо. - Испричај ми причу.
Причу? Некад давно, Могуна је ишла спавати. Крај приче.
То је грозна прича. - Дај, та ти је омиљена.
Волим те на гомиле.
Волим те три хиљаде.
Три хиљаде. То је лудо.
Спавај, или ћу ти продати све играчке.
Лаку ноћ.
Није да се такмичимо, али мене воли три хиљаде.
Је ли? - Ти си негде у сфери 600 до 900.
Шта читаш?
Књигу о компостирању. - Шта има новог у компостирању?
Занимљива наука. - Смислио сам начин.
Успут.
И само да смо на истој страници... - Путовање кроз време.
Шта?
То је... чудесно и...
Застрашујуће. - Тако је.
Имали смо пуно среће. - Да.
Знам. - Пуно људи није. - Није. Не могу помоћи свима.
Чини се да можеш. - Не ако станем.
Могао бих овог трена то одложити и стати.
Тони...
Покушаји да те зауставим су међу мојим неуспесима.
Нешто ми говори да бих то требао закључати у сеф и бацити на дно језера.
Отићи у кревет.
Али да ли би имао мира?
Идемо. Временски експеримент број један.
Скоте, упали...
Ствар у комбију.
Осигурачи су постављени. Резервни генератори су спремни.
Добро. Ако изгубимо напон не желим да Мрва остане у '50-им.
Пардон? - Шали се.
Не можеш то говорити. - Само лоша шала.
Шалио си се, зар не? - Немам појма, говоримо о путовању кроз време.
Или је све шала или ништа.
Спремни смо. Стави кацигу.
Послаћу те назад недељу дана, пустити те да ходаш сат времена,
и вратити те у 10 секунди.
Има ли смисла? - Нимало не збуњујуће.
Срећно. Можеш ти то.
У праву си. Могу, Капетане Америка.
Кад избројим три. Три... два... један.
Екипа? Нешто не штима.
Шта је ово? - Ко је то? Је ли то Скот? - Да, Скот је.
Моја леђа. - Шта је ово? - Чекај трен.
Дај ми мало простора. - Можеш ли га вратити? - Радим на томе.
То је беба. - То је Скот. - Као беба!
Нарашће. - Врати Скота. - Угаси напајање кад ти кажем.
Боже.
И... Гаси!
Неко ми се упишао у гаће. - Хвала Богу.
Али не знам је ли то била беба ја или стари ја.
Или само ја ја. - Путовање временом!
Шта?
Мени је ово апсолутни успех.
Чему тужно лице? Да погодим, претворио се у бебу?
Међу осталим. Шта радиш овде? - То је ЕПР парадокс.
Уместо да прогурате Ланга кроз време, можда сте прогурали време кроз Ланга.
Шкакљиво је, опасно. Неко вас је могао упозорити.
Ти јеси. - Јесам ли? Хвала Богу да сам овде.
Упркос томе, решио сам ствар.
Сасвим оперативни просторно временски ГПС.
Само желим мир.
Чини се да љутња изједа и то ми је мрско.
Мени исто.
Имамо прилику доћи до камења, али морам ти рећи своје приоритете.
Вратити шта смо изгубили, надам се. Задржати шта сам нашао, по сваку цену.
И било би лепо притом не погинути.
Имамо договор.
Тони, не знам баш. - Зашто?
Направио га је за тебе.
Уосталом, морам га склонити из гараже пре него се Морган почне санкати на њему.
Хвала, Тони.
Задржимо то међу нама. Нисам донео један за свакога.
Окупићемо цели тим, зар не?
Управо радимо на томе.
Земаљко, где је Зелени Грмаљ?
У кухињи, мислим.
Закон.
Роуди, пази где слећеш. Неки идиот је унутар подручја.
Боже. - Шта има, просечно велики човече?
Добродошли у Нови Асгард. Молимо вас да возите полако.
Корак надоле од златних палата, чаробних маљева и чега већ.
Имај саосећања. Прво су изгубили Асгард, па половину народа.
Вероватно су срећни да имају дом. - Нисте требали долазити.
Валкира. Супер те је видети, Срдита Цуро.
Био си ми дражи у било којем од друга два издања.
Ово је Рокет. - Како иде?
Неће те видети. - Тако је лоше?
Виђамо га једном месечно, кад долази по...
Потрепштине. - Тако је лоше. - Да.
Који...
Нешто је цркло овде.
Хало? Торе?
Јесте ли ту због кабловске?
Синемакс је крепао пре две недеље, а спортски су шумовити, и...
Торе?
Момци! Боже.
Боже. Добро вас је видети.
Дођи, протуво мала. - Не треба.
Нема потребе. - Халк, знаш ми пријатеље.
Мик и Корг. - Здраво, момци.
Дуго се нисмо видели. - Пиво је у канти. Слободно се повеши на бежични.
Нема шифре, очигледно.
Торе, вратио се. Клинац на ТВ-у ме је опет назавао шупком.
Нубмастер. - Да, Нубмастер 69, рек'о да сам шупак.
Рашчистимо то. Нубмастер, опет Тор овде. Знаш, бог грмљавине.
Слушај, ако се одмах не одјавиш,
одлетећу ти до куће, сићи ти у подрум, откинути ти руке, и забити ти их у дупе.
Тако је, иди оцу плакати, ласице.
Хвала, Торе. - Реци ми ако те опет гњави. - Хвала пуно, хоћу.
Хоћете попити нешто? Пиво? Текилу?
Друже. Јеси ли добро? - Да. Зашто?
Зар не изгледам добро? - Изгледаш к'о отопљен сладолед.
Шта има? Дошли сте се дружити? - Треба нам твоја помоћ.
Можда имамо прилику све поправити.
Попут кабловске. То ме излуђује недељама.
Попут Таноса.
Не говори то име.
Да. Баш га не спомињемо овде.
Молим те, скини руку с мене.
Знам да те тај тип можда плаши.
Зашто би... Зашто бих га се бојао?
Ја сам га убио, сећаш ли се?
Је ли га још ко присутан убио?
Не. Нисам мислио.
Корг, реци свима ко је Таносу одрубио главурду?
Стормбрејкер? - Ко је махао Стормбрејкером?
Јасно ми је. Заглибио си. Био сам онде.
Знаш ли ко ми је помогао да изађем?
Наташа? - Ти.
Ти си ми помогао.
Зашто не питаш оне Асгарђане колико моја помоћ вреди?
Оне који су преостали. - Мислим да их можемо вратити.
Прекини. У реду?
Знам да мислиш да се сажаљевам и ишчекујем избављење.
И спас. Али добро сам. Ми смо добро, зар не? - Све пет, друже.
Шта год да нудите, не занима нас. Није нас брига. Нимало.
Збогом.
Требаш нам, друже.
Има пива на броду.
Каквог?
Токио
То је он! Лови Акихика!
Зашто радиш ово?
Нисмо ти ништа скривили.
Преживели сте. Половина планета није.
Њих је задесио Танос. Ви сте добили мене.
Нећете више никоме нашкодити.
Ми смо ти који шкодимо?
Луд си!
Чекај, помози ми.
Даћу ти било шта.
Шта желиш? - Оно што ја желим...
Ти ми не можеш дати.
Не би требала да си овде.
Нити ти.
Имам посао да обавим.
Тако то зовеш?
Убијање свих тих људи ти неће вратити породицу.
Открили смо нешто.
Прилику. Можда.
Немој.
Немој шта?
Немој ми давати наду.
Жао ми је што ти је нисам могла дати раније.
Заносиш се улево. Држи се правца, Лебовски.
Рачете, како иде? - Зовем се Рокет. Лакше мало, геније си само на Земљи.
Временско одело, није лоше.
Полако. - Врло сам опрезан. - Не, врло си Халкаст.
Опрезан сам. - Ово су Пим честице.
Откако је Ханк Пим ишчезао, ово је све што имамо.
Нећемо их направити још. - Скоте, смири се. - Опрости.
Свако има довољно за један пут и назад. То је све. Без понављања.
Плус две пробе.
Једну пробу.
У реду, нисам спреман за ово. - Ја јесам.
Ја ћу ићи.
Бићеш мало ошамућен хроно помаком, али не брини. - Да те питам нешто.
Ако можемо путовати назад кроз време, зашто не пронађемо бебу Таноса и...
Као прво, то је грозно. - То је Танос.
И друго, време не функционира тако. Мењање прошлости не мења будућност.
Гле, вратимо се по камење пре него их Танос нађе и Танос нема камење.
Проблем решен. - Бинго. - Не функционише тако.
Није шта сам ја чуо. - Од кога?
Звездане стазе, Терминатор, Временски полицајац, Поново Изнова.
Квантни Скок. - Набор у Времену, Негде у Времену. - Јакузи Експрес.
Сјајна Пустоловина Била и Теда.
Сваки филм који се бави путовањем кроз време. - Умри Мушки.
Не, тај није. - То се зна.
Не знам зашто сви у то верују, али није истина. Размисли.
Ако отпутујеш у прошлост, та прошлост постаје твоја будућност.
А бивша садашњост постаје твоја прошлост.
Коју сад не можеш променити са својом новом будућношћу. - Управо тако.
Повратак у Будућност је хрпа глупости?
У реду, Клинте. Крећемо за три... два... један.
Куперу, где су ми слушалице? - Лајла?
Лајла!
Да, тата?
Тата?
Гледај ме. Јеси ли добро?
Да.
Упалило је.
Операција Временска Пљачка.
Добро, знамо како.
Сад морамо смислити где и кад.
Скоро свако од нас се сусрео с барем једним од шест каменова.
Замените „сусрео“ с „готово убијен“.
Ја нисам. Али ни не знам о чему причате.
Без обзира, свако има довољно Пим честица за један пут и назад.
А камење је било на пуно места кроз прошлост. - Нашу прошлост.
Нема пуно прикладних места за свраћање.
Морамо бирати мете. - Тачно.
Дакле...
Почнимо с Етером. - Торе, шта знаш?
Зар он спава? - Не.
Мислим да је мртав.
Где почети?
Етер, као прво, није камен.
Неко је рекао да је камен.
Пре је некаква љута каљужа.
Неко ће то морати исправити. И престати то говорити.
Али ево занимљиве приче о Етеру.
Мој деда је пре пуно година морао сакрити камен од мрачних вилењака.
Страшна бића. Па је Џејн, заправо... Ево је.
Џејн је мој стари пламен.
Једном је зарила руку у камен.
Па се Етер зарио у њу.
И јако се разболела, па сам је однео у Асгард, одакле сам иначе.
Морали смо је поправити. Тад смо били пар.
Представио сам је својој мајци.
Која је мртва.
Џејн и ја више нисмо ни заједно, па...
Догађа се. Ништа није вечно. Једина... - Седни. - Нисам готов.
Једина трајна ствар је нетрајност.
Закон. Хоћеш јаја? Доручак? - Не. Једну Крваву Мери, молим.
Квил је рекао да је камен моћи украо с Морага.
Је ли то особа? - Мораг је планета.
Квил је био особа.
Планета? Као, у свемиру?
Гле, као малени штенац. Сав срећан.
Хоћеш ли у свемир? Хоћеш у свемир, штенац? Одвешћу те ја.
Танос је камен душе пронашао на Вормиру. - Шта је Вормир?
Покрајина смрти у самом средишту свемирске сврхе.
Тамо је Танос убио моју сестру.
Нећу то.
Тип с каменом времена. - Др Стрејнџ.
Какав је био доктор? - Оториноларинголог укрштен с мађионичарем.
Имао је згодну гајбу у Вилиџу. - Да. Улица Саливан? - Бликер.
Чекај, живео је у Њујорку? - Не, у Торонту. Слушаш ли уопште?
Људи, ако изаберете праву годину, три камена су у Њујорку.
Дај немој...
У реду, имамо план.
Шест каменова. Три тима.
Једна прилика.
Пре пет година изгубили смо.
Сви ми.
Пријатеље. Породице.
Део себе.
Данас имамо прилику то вратити.
Знате тимове. Знате задатак.
Узмите камење. Донесите га назад.
Један пут за свакога. Без грешки.
Без понављања. Већина нас иде на познато место.
То не значи да знамо шта очекивати.
Будите опрезни. Чувајте једни друге.
Ово је битка наших живота. И победићемо.
По сваку цену.
Срећно.
Иде му то. - Зар не?
Чули сте га. Укуцај, Зеленко.
Ваздух укључен.
Обећаваш да ћеш га вратити у комаду? - Да, да.
Даћу све од себе.
Прилично млако обећање.
Видимо се за минут.
Њујорк, 2012
У реду. Имамо задатке. Два камена у горњем граду. Један у доњем.
Не привлачите пажњу. Пазите на време.
Можда разбијеш нешто успут.
Мислим да је непотребно, али шта год.
Припазила бих да идем онамо. Управо смо угланцали подове.
Тражим др Стрејнџа.
Поранио си пет година.
Стивен Стрејнџ тренутно изводи хируршку операцију 20 четврти у оном смеру.
Шта желиш од њега? - То, уствари.
Неће ићи. - Жао ми је, али нисам питао.
Не желиш то учинити. - У праву сте, али Треба ми камен и немам времена за...
Почнимо поново.
Асгард, 2013.
Имате ли шта с панталонама?
Панталонама? - Заборавите. Ово је у реду. Хвала.
Ено Џејн.
У реду.
Овако ћемо, буцко. Шармираћеш је, ја ћу је боцнути овим и извући камен. Готови у трену.
Брзо се враћам. Доле је вински подрум. Отац ми је држао огромну бачву аконијског пива.
Видећу има ли шта за понети.
Ниси ли већ довољно пијан?
Однесите мало супе Локију. И питајте књижничаре...
Ко је отмена женска?
Моја мајка. Данас ће умрети.
То је данас?
Не могу ја ово.
Не бих смео бити овде. Нисам требао доћи... Лоша идеја.
Дођи овде. - Мислим да имам напад панике.
Дођи овде. Баш овде.
Мислиш да си једини изгубио ближње? Шта мислиш да радимо овде?
Изгубио сам једину породицу коју сам имао. Квил, Грут, Дракс, женска с антенама.
Сви нестали.
Разумем да ти недостаје мама. Али мртва је. По право.
А напретек људи је само отприлике мртво.
Ти им можеш помоћи.
Је ли превише тражити ти да истресеш мрве из браде?
Шармираш цуричак, и кад не буде гледала,
исишеш камен бесконачности и помогнеш ми вратити породицу?
У реду. - Зар плачеш?
Не.
Да. Мислим да шизим. - Сабери се.
Можеш ти то.
У реду? - Могу. - Добро.
Могу ја то...
Не могу ја то. - У реду, срцоломче, сама је. Ево нам прилике.
Торе?
Мораг, 2014.
Спусти је. Тачно ту.
Можете ли пожурити? - 'Ајмо народе. Цури нам време.
Стварно сте корисни.
Чувај се. - Узмите камен и враћајте се. Нема спрдње.
Средићемо ово. - Обавимо то. Видимо се.
Чувајте леђа једно другом.
Координате за Вормир су унешене.
Морају само остати на броду.
Далеко смо од Будимпеште.
Добро, значи...
Само ћемо чекати да се тај Квил појави и одвешће нас до камена?
Нађимо заклон.
Нисмо једини који траже камење у 2014.
Чекај, о чему причаш? Ко их још тражи?
Мој отац. Моја сестра.
И ја. - И ти?
Где си овога трена?
Нема на чему. - Нисам ти тражила помоћ.
Успркос томе ти је увек потребна.
Устај. Отац нас зове назад на брод. - Зашто?
Открио је камен бесконачности.
Где? - На планети Мораг.
Очев план је коначно покренут.
Један камен није њих шест. - Почетак је.
Ако их скупи све...
Ронан је лоцирао камен моћи. Шаљем вас на његов брод.
То му се неће свиђати. - Алтернатива му је смрт.
Његова опсесија му мути разум.
Нећемо те изневерити, оче.
Нећете.
Кунем се... да ћеш се поносити са мном.
Само ћемо чекати да се тај Квил појави и одвешће нас до камена?
Нађимо заклон.
Нисмо једини који траже камење у 2014.
Ко је то био? - Не знам.
Глава ми пуца.
Синаптички погон јој је вероватно оштећен у бици.
Одведи је на мој брод.
Пожури, Кепе. Ствари су скоро готове овде. - Разумео.
Приближавам се лифту.
Ако вам је свеједно, сад ћу попити оно пиће.
Добро, усправите га.
Доста позирања.
Успут, слободно почистите.
Г. Роџерсе, скоро сам заборавио да ти оно одело није ласкало дупету.
Нико ти није тражио да гледаш. - Смешно. - Мени изгледаш супер, Кепе.
Што се мене тиче, то је дупе Америке.
Коме иде чаробни штап? - Специјална јединица ће га преузети.
Можемо вас решити тога. - Само напред.
Опрезно с тим.
Осим ако си желите избрисати ум, и то не на забаван начин. - Бићемо опрезни.
Ко су ови? - Били су ШИЛД. Заправо Хидра.
Али нисмо то још знали. - Озбиљно нисте? Мислим...
Изгледају као негативци. - Мален си, али гласан.
Силазим координисати акције спашавања. - Силазим координисати акције спашавања.
Озбиљно, како...
Зачепи.
Твој ред, малени. Ено нашег камена.
У реду. Чвокни ме.
Помакни се.
Шта ти је? Пуни смо овде. - Иди степеницама.
Стани.
Иди степеницама. Мрзим степенице.
У реду, Кепе. Жезло је у лифту код 80. спрата.
Крећем. Иди у фоаје. - Видимо се тамо.
Доказ осигуран. На путу смо др Листу.
Не. Без икаквих потешкоћа, господине секретару.
Капетане. Зар не координишете акције спашавања?
Промена плана.
Хеј, Кепе.
Рамлоу.
Управо ми се јавио секретар. Предводим операцију за жезло.
Госодине, не разумем.
Имамо дојаву о могућој крађи. - Жао ми је, Кепе.
Не можемо ти га дати. - Мораћу позвати директора.
У реду је. Верујте ми.
Живела Хидра.
Толико степеница!
Палчице, чујеш ли? Видим мету, време за акцију.
Падам.
Је ли то Акс дезодоранс?
Да, држао сам лименку у столу за случај нужде. Концетриши се.
Улазим унутра.
Могу ли знати где сте кренули? - На ручак па у Асгард. А ви сте?
Александар Пирс. Он је шеф Фјуријеве агенције.
За пријатеље сам г. Секретар. Морам тражити да ми предате тог затвореника.
Локи ће одговарати Одину. - Одговараће нама. Один може добити шта остане.
И треба ми тај ковчег. То је власништо ШИЛДА већ 70 година.
Предајте ковчег. - Брже мало, Стјуарт Мали. Ствари су напете овде. Идемо.
Не препиримо се око надлежности.
Обећаваш да нећеш умрети? - Само ћеш узроковати благу аритмију.
То не звучи благо. – Треба ми ковчег. - Знам да сте утицајни, само кажем...
Онда ми дајте ковчег.
Предајте га.
Учини то. Затвара се прилику. Повуци осигурач.
Ево.
Старк?
У грчу је. Дајте му ваздух. Болничар.
Болничар. Доведите помоћ.
Причај ми. Покварила ти се ствар у прсима?
Диши.
Добар посао. Нађи ме на улици и презалогајићемо.
Доста степеница!
'Ајде, Старк. Држи се. - Дајте да пробам нешто. Не знам хоће ли упалити.
То! - Супер је упалило. Каква лудница. - Нисам знао хоће ли упалити.
Ковчег? - Ковчег.
Где је ковчег? Где је Локи?
Локи! - То није требало да се деси, зар не? - Забрљали смо.
Локи?
Тони, шта се догађа?
Реци ми да си нашао коцку.
Које срање.
Видим Локија. 14. спрат.
Нисам Локи.
И не желим те повредити.
Могу овако цео дан. - Да, знам, знам.
Откуд ти ово?
Баки је жив.
Шта?
То јесте дупе Америке.
Молим те. - Жао ми је, не могу ти помоћи.
Ако предам камен да помогнем вашој стварности, пресудићу властитој.
Уз дужно поштовање, нисам уверен да наука то подржава.
Камење бесконачности ствара што ти доживљаваш као ток времена.
Уклони један и тај се ток грана.
То ће можда користити твојој стварности. Али не и мојој новој.
У том новом огранку стварности, без нашег главног оружја против сила таме,
наш свет ће бити преплављен. Милиони ће патити.
Реците ми, докторе. Може ли ваша наука то спречити? - Не.
Али можемо то избрисати. Јер кад смо готови с камењем,
сваки можемо вратити у властито време. У тренутак кад је узет.
Значи, хронолошки...
У тој стварности...
Никад није ни отишао.
Али изостављаш најважнији дио.
Да би вратили камење, морате преживети.
Хоћемо. Хоћу. Обећавам.
Не могу угрозити ову стварност због обећања.
Дужност Врховног Врача је штитити камен времена.
Зашто га је онда Стрејнџ предао?
Шта си рекао? - Стрејнџ га је предао Таносу.
Добровољно? - Да.
Зашто? - Немам појма. Можда је погрешио.
Или сам ја.
Стрејнџ би требао бити најбољи од нас.
Мора да је то учинио с разлогом.
Бојим се да си у праву.
Хвала.
Ослањам се на тебе, Брусе.
Сви се ослањамо.
Покрени дијагностику.
Покажи ми меморијску датотеку.
Господине, датотека је испреплетена.
То је било сећање, али не њено.
Још једна свест је на истој мрежи.
Још једна Небула.
Немогуће.
Та двојница носи временску ознаку из девет година у будућности.
Где је та друга Небула?
У нашем соларном систему. На Морагу.
Можеш ли јој приступити? - Да. Повезане су.
Претражи сећања двојнице за камењем бесконачности.
Камење је било на пуно места кроз прошлост. - Нашу прошлост.
Нема пуно згодних места за свраћање.
Што значи да морамо бирати мете.
Стопирај слику.
Теранци.
Осветници.
Бунтовна гамад.
Какав је оно одраз?
Увећај ово, Мо.
Не разумем.
Две Небуле. - Не.
Иста Небула.
Из два различита времена.
Унеси курс за Мораг. Претражи двојничина сећања.
Желим видети све.
Милостиве, видећу вас после. Наставите.
Шта радиш?
Боље препусти шуњање брату.
Хтео сам се прошетати и...
Шта то носиш? - Увек то носим. Омиљена роба.
Шта ти је с оком? - Око...
Сећаш ли се хараквенске битке кад сам добио по лицу с...
Сечивом.
Ти ниси Тор којег знам, зар не?
Јесам.
Будућност ти није била блага.
Нисам рекао да сам из будућности.
Одгојиле су ме вештице, мали.
Не видим само очима. Знаш то.
Тотално сам из будућности. - Јеси.
Стварно морам причати с тобом. - Можемо причати.
Глава му је била онде.
А тело онде.
Али у коју сврху? Закаснио сам.
Стајао сам онде као идиот са секиром.
Ниси идиот.
Овде си, зар не? Тражиш савет од најмудрије особе у Асгарду. - Да.
Идиот? Не. Неуспешан. Свакако.
Мало си груба. - Знаш ли каквим те то чини?
Попут свих других.
Не бих требао бити попут осталих.
Свако подбаци у ономе што би требао бити.
Мера особе, мера јунака, јесте колико успеју бити оно што јесу.
Недостајала си ми.
Торе! Имам га!
Држ'те зеца!
Морам ти нешто рећи. - Не мораш.
Овде си да поправиш своју будућност, а не моју.
Ради се о твојој будућности... - Не тиче ме се.
Здраво. Биће да си ти мама.
Имам ствар. Морамо ићи. - Хтео бих да имамо више времена.
Ово је био дар. Иди и буди шта ти је суђено.
Волим те, мама. - И ја тебе.
И поједи салату понекад.
'Ајде, морамо ићи. - Збогом. - Три... Два... - Не, чекај!
У шта гледам? - Понекад треба трен.
Још сам вредан.
Ајме.
Збогом, мама.
Значи, он је идиот?
Да.
Шта је то? - Оруђе лопова.
Ово је где излете колци с костурима и слично. - О чему причаш?
Кад провалиш у место као што је храм камена моћи, наићи ћеш на замке... Добро.
Само напред.
Нисам увек била оваква.
Ни ја.
Радимо с оним шта имамо.
Синхронизујмо се.
Три, два, један.
Побио си милијарде! - Требали би бити захвални.
Где је камење? - Нестало.
Сведено на атоме.
Употребио си их пре два дана. - Употребио сам их да их уништим.
То ме је замало убило.
Али посао је окончан. Увек ће бити.
Ја сам неизбежан.
Шта си им учинио? - Ништа.
Још.
Не покушавају спречити нешто што ћу учинити у нашем времену.
Покушавају поништити нешто што сам већ учинио у њиховом.
Камење.
Пронашао сам их све.
Победио сам.
Уравнотежио козмичку вагу.
Ово је ваша будућност.
Моја судбина.
Мој отац је штошта тога. Али не и лажов.
Хвала ти, кћери. Можда сам био прегруб с тобом.
А то је извршена судбина.
Господине. Ваша ћерка...
Не.
Је издајица. - То нисам ја. Не бих могла.
Никад те не бих издала.
Знам. И имаћеш прилику то доказати.
Не.
Он зна.
Бартоне? Јави се.
Романова?
Јавите се. Имамо проблем.
Јавите се. Имамо...
Танос зна. Танос...
Кепе.
Опрости, друже, имамо проблем. - Него шта.
И шта ћемо сад? - Попусти мало. Управо сам добио Халком по глави.
Рекли сте да имамо једну прилику. Ово је било то.
Профућкали смо је. Фију. Шест каменова или ништа. Шест...
Понављаш се, знаш? Понављаш се. - Ти се понављаш. Ти се понављаш. - Стари...
Ниси ни хтео временску пљачку, хтео си је отказати. - Зезнуо сам.
Упропастио си пљачку. - Је ли? - Да. - Имамо ли икаквих опција за Тесеракт?
Не, не, не. Немамо опција. Нема понављања.
Не можемо нигде другде. Имамо по честицу сваки.
То је све. Потрошимо ли то, довиђења, не враћамо се.
Ако не покушамо, не враћа се ни нико други.
Смислио сам. Постоји још један начин да узмемо Тесеракт и нове честице.
Мала шетња успоменама. Војно постројење, Вртна Држава.
Кад су обојица били тамо? - Били су тамо... Нејасно знам тачно кад.
Колико нејасно? - О чему причате, где ћемо?
Знам да су били тамо. - Ко то? - И знам како знам.
Момци, о чему се ради?
Чини се да ћемо импровизовати. - Супер. - Шта то?
Скоте, врати ово у средиште.
Укључи одело. - Шта је у Њу Џерсију?
04... 07... - Пардон? - 1970.
Јеси ли сигуран? - Кепе. Капетане. Стиве. Опрости.
Америко. Роџерсе. Гле, ако вам ово не пође за руком...
Нећете се вратити.
Хвала на охрабрењу, сероњо.
Верујеш ми?
Верујем.
Твоја одлука.
Идемо.
Њу Џерси, 1970.
Хеј, фрајеру! Води љубав, а не рат.
Војна база Камп Лехиг Родно место Капетане Америке
Очито ниси рођен баш овде?
Рођена ја идеја о мени.
У реду. Замисли да си ШИЛДУ и водиш квазифашистичку обавештајну организацију.
Где би га сакрио? - У најочитијем месту.
Срећно са задатком, капетане. - Срећно с пројектом, докторе.
Јесте ли нови овде?
Не баш.
Имам те.
Опет у игри.
Арниме, јеси ли тамо?
Арниме?
Врата су тамо.
О, да. - Тражим др Золу. Јеси ли га видео?
Да, др Зола... Нисам никог срео.
Извињавам се.
Знамо ли се?
Не, господине, ја сам...
Гост с МИТ-а. - МИТ?
Имаш ли име? - Хауард.
То ћу лако упамтити. - Хауард...
Потс. - Ја сам Хауард Старк.
Здраво. - Протреси, немој вући.
Да.
Мало ти је позлило, Потсе.
Добро сам. Само дуга смена.
Хоћеш ли на свеж ваздух?
Потсе? - Да, било би сјајно.
Овуда. - Треба ли ти актовка?
Ниси један од оних битника?
Хало? - Др Пим? - Тај сте број звали.
Овде капетан Стивенс из снабдевања.
Имамо пошиљку за вас. - Донесите је.
У томе је ствар. Не можемо.
Збуњен сам. Мислио сам да вам је то посао.
Само... Господине, кутија светли и...
Искрено, достављачима је позлило.
Нису је ваљда отварали? - Јесу, боље да сиђете.
Извињавам се, склоните се.
Пим честице. Не дирај.
Цвеће и укисељени купус. Имате састанак вечерас?
Жена ми је трудна. И проводим превише времена на послу.
Честитам. - Хвала. Придржи ово. - Наравно.
Колико је већ трудна? - Не знам.
Онолико да више не подноси звук мог жвакања.
Ваљда ћу опет вечерати у шпајизу.
Ја имам девојчицу. - Девојчица би била супер.
Бољи изгледи да не испадне попут мене. - Зашто би то било страшно?
Рецимо само да је опште добро ретко превагнуло над мојим властитим интересима.
Никад пре их нисте видели? - Не, имам око за то. Изгледали су сумњиво.
Можете ли их описати? - Један је имао хипи браду. - Као Би Џиз или Манго Џери?
Дефинитивно Манго Џери. - Овде Чеслер. Сви редари на ниво шест. Могући уљез.
Маргарет Картер, директор.
Где сте с именима? - Ако буде дечко, жени се свиђа Алмонзо.
Промислите још мало. Имате времена.
Да те питам нешто.
Кад ти се родило дете...
Јеси ли био нервозан? - Јако. - Јеси ли се осећао квалификован?
Јеси ли имао назнака како успешно управљати тим створењем?
Дословно сам све похватао у пракси.
Размишљао сам шта је мој тата радио и...
Мој није наишао на проблем који није могао решити каишем.
Мислио сам да је мој био груб. Кад се сад осврнем, сећам се само добрих ствари.
Знао би рећи нешто мудро. - Као шта?
„Ниједна свота новца није купила секунду времена.“
Паметан тип. - Дао је све од себе.
Клинац још није ни стигао, а већ бих учинио све за њега.
Било ми је драго, Потсе.
Да. Хауарде...
Све ће бити у реду.
Хвала ти. На свему.
Што си учинио за ову земљу.
Џарвисе.
Јеси ли икад срео тог типа?
Ви се сусрећете с многима.
Изгледа познато.
Чудна брада.
Слаба си. - Ја сам ти.
Можеш спречити ово.
Знаш да желиш.
Јеси ли видела шта се догађа у будућности?
Танос пронађе камен душе.
Желиш ли знати како?
Желиш ли знати шта ће учинити теби?
Доста.
Гадиш ми се.
Али то не значи да си бескорисна.
Како изгледам?
Вормир, 2014.
Под другачијим околностима...
Ово би било закон.
Кладим се да ракун није морао планинарити.
Строго говорећи, он није ракун. - Шта год, једе смеће.
Добродошли.
Наташа, кћери Иванова.
Клинте, сине Едитин.
Ко си ти?
Сматрајте ме водичем.
Вама, и свакоме ко тражи камен душе.
Сјајно. Реци нам где је и одлазимо.
Душо...
Кад би барем било тако лако.
Шта тражите лежи пред вама.
Као и оно од чега стрепите.
Камен је доле.
За једно од вас.
За друго...
Да би узели камен, морате изгубити оно што волите.
Вечна размена.
Душа за душу.
Како иде?
Исусе... Можда измишља.
Не.
Сумњам. - Јер ти зна татино име?
Ја нисам.
Танос је одавде отишао с каменом.
И без ћерке. То није случајност.
Да.
По сваку цену.
Ако се не домогнемо камена, милијарде људи ће остати мртво.
Чини се да обоје знамо ко то мора бити.
Чини се.
Можда имамо различите особе на уму, Наташа.
Посљедњих пет година тежила сам једној ствари. Доћи до овде.
Сва сврха ми је била вратити свакога. - Немој ми сад постати племенита.
Мислиш да желим то урадити? Покушавам ти спасити живот, идиоте.
Не желим да то радиш. Добро?
Наташа, знаш шта сам чинио.
Знаш шта сам постао.
Не судим људе по њиховим највећим грешкама.
Можда би требала.
Ти ниси.
Прави си давеж. Знаш то?
У реду.
Победила си.
Реци мојој породици да их волим.
Реци им сам.
Дођавола и ти.
Пусти ме.
Не.
Молим те, не.
У реду је.
Молим те.
Не!
Јесмо ли их скупили све?
Зар је ово стварно упалило?
Клинте, где је Нат?
Је ли имала породицу?
Да. Нас.
Шта?
Шта радиш? - Питао сам нешто. - Понашате се као да је мртва. Зашто?
Имамо камење. Докле год је тако, можемо је вратити. Зар не?
Прекините с овим. Ми смо Осветници. Саберите се. - Не можемо је вратити.
Шта? - Не може се поништити. Не може.
Опрости, немој се увредити, али ти си врло земаљско биће.
Говоримо о свемирској чаролији. А „не може“ звучи врло коначно.
Знам да сам овде ван свог домашаја. Али она и даље није овде.
Не. То желим рећи... - Не може се поништити.
Барем је тако лебдећи црвени тип тврдио.
Можда ти хоћеш причати с њим? Добро? Узми маљ. Одлети и попричај с њим.
То сам требао бити ја.
Жртвовала се за тај проклети камен. Уложила је живот на њега.
Неће се вратити.
Морамо дати сврху томе. Морамо.
Хоћемо.
Бум!
У реду. Рукавица је спремна.
Питање је ко ће пуцнути јебеним прстима.
Ја ћу. - Молим? - Све штима.
Не, не... Успори. - Торе, причекај мало.
Још нисмо одлучили ко ће је навући.
Опрости, хоћемо ли седити и чекати бољи тренутак?
Требали би барем расправити. - Седење и гледање у ту ствар неће никога вратити.
Ја сам најјачи Осветник. Стога та одговорност пада на мене.
То ми је дужност. - Није у том ствар...
Престани. Само ме пустите.
Пустите ме да то учиним. Да учиним нешто добро. Исправно.
Није да у тој рукавици има довољно енергије да разнесе континент.
Кажем ти да ниси у стању.
Шта мислиш да ми сад кола венама?
Сирни намаз?
Муње. Муње. - Муње ти неће помоћи, друже.
То морам бити ја.
Видели сте шта је камење учинило Таносу. Готово га је убило.
Нико од вас не би преживио.
Како знамо да ти хоћеш?
Не знамо. Али радијација је углавном гама.
Као да...
Сам створен за ово.
Јеси спреман?
Учинимо то. - Упамти, све које је Танос уклонио пре пет година
само враћамо у овај трен. Данас.
Немој променити ништа из прошлих пет година.
Јасно.
Фрајдеј, буди добра и зарачунај све.
Да, шефе.
Сви ће се вратити.
Скидај то. Скидај то! - Чекај. Брусе, јеси ли добро?
Причај са мном,
Добро сам.
Портал отворен. Исходиште 2014.
Брусе!
Не померајте га.
Је ли успело? - Нисмо сигурни. У реду је.
Душо? - Клинте?
Душо.
Људи...
Мислим да је успело.
Не могу дисати. Не могу дисати...
Избаци. Избаци. Избаци.
Роуди, Рокете, бежите одавде!
Извуци ме! Извуци ме! 'Ајде!
Роуди!
Упомоћ! Прима ли ко? На доњем смо нивоу, пуни се водом. - Шта?
Шта? - Давимо се. Прима ли ко? Упомоћ!
Чекај. Овде сам. Чујеш ли ме?
Кепе?
Кћери. - Да, оче?
Дакле, ово је будућност. Добар посао.
Хвала, оче. Нису ни посумњали.
Таква је охолост.
Иди.
Пронађи камење. Донеси га мени.
Шта ћеш ти радити?
Чекати.
Реци ми нешто.
У будућности, шта се догоди с нас две?
Покушам те убити.
Неколико пута.
Али напослетку... постанемо пријатељице.
Постанемо сестре.
Дођи.
Можемо га зауставити.
'Ајде, стари, буди се. Тако треба.
Ако га опет изгубиш, задржаћу га.
Шта се догодило? - Кад бодеш време, оно има навику бости назад.
Видећеш.
Шта је радио?
Апсолутно ништа.
Где је камење?
Негде у рушевинама.
Знам само да их он нема.
Нека тако и остане. - Свесни сте да је то замка? - Да.
Није ме брига.
Добро.
Док се год слажемо.
Убијмо га како треба овај пут.
Нисте могли живети са својим неуспехом.
Где вас је то довело?
Назад мени.
Мислио сам да ће уклањањем половине живота...
Друга половина просперирати.
Али показали сте ми да је то немогуће.
Докле год постоје они који се сећају шта је било,
увек ће постојати они који не могу прихватити шта би могло бити.
Одупираће се. - Да, врло смо тврдоглави.
Захвалан сам.
Јер сад знам шта ми је чинити.
Раскомадаћу овај свемир до посљедњег атома.
И онда... с камењем које сте скупили за мене,
створити нови.
Испуњен животом.
Који не зна шта је изгубио, већ само шта му је дано.
Захвални свемир.
Рођен у крви. - То никад неће знати.
Јер нећете бити живи да им то кажете.
Видимо се на оној страни.
Држите се! Стижем!
Здраво. Тебе знам.
Оче. Имам камење.
Шта?
Стани.
Издајеш нас?
Не мораш ово чинити.
Ја јесам ово.
Не, ниси.
Видела си шта ћемо постати.
Небула, послушај је.
Можеш се променити.
Он ми неће дозволити.
Не!
Добро, Торе. Ожежи.
Шефе, буди се.
Знао сам.
Кроз све године освајања...
Насиља...
Покоља...
То никад није било лично.
Али сад ти кажем...
У ономе шта ћу учинити с вашом тврдоглавом, иритантном малом планетом...
Уживаћу.
Веома.
Кепе, примаш ли?
Кепе, овде Сем. Чујеш ли ме?
С лева.
Јесу ли то сви? - Шта хоћеш још?
Осветници!
Окупите се.
Не, не. Дај ми то. Ти узми малога.
Сунце ти жарко. Нећете ми веровати.
Сећате се да смо били у свемиру? Ја сам постао прашњав и онесвестио се ваљда.
Пробудио сам се и није вас било. Али др Стрејнџ је био тамо. Рекао је,
„Прошло је пет година. Идемо, требамо им.“ И онда је почео с оним жутим искрама.
Дођи. - Шта радите?
Ово је лепо.
Гамора?
Мислио сам да сам те изгубио.
Не... дирај... ме.
Први пут си промашила.
Па си погодила оба други пут.
То је он? Озбиљно?
Могла си бирати њега или дрво.
Кепе, шта желиш да радим с овом проклетињом?
Носи камење што даље можеш.
Не.
Морамо их вратити одакле су дошли.
Нема начина. Танос је уништио квантни тунел.
Чекај.
То нам није био једини времеплов.
Види ли ко ружни смеђи комби?
Да. Али неће ти се свиђати где је паркиран.
Скоте, колико ти треба да га покренеш?
Можда десет минута. - Покрени га. Ми ћемо донети камење.
Бацамо се, Кепе.
Рекао си да побеђујемо једном у 14 милиона.
Реци ми да је ово то. - Ако ти кажем шта се догоди, неће се догодити.
Боље ти је да си у праву.
Овде је неред.
Црко је.
Шта? - Црко је. Морам га палити на жице.
Где је Небула?
Не јавља се. - Господине.
Клинте!
Дај то мени.
Све си ми одузео.
Ни не знам ко си.
Знаћеш.
Имам је!
Активирај смртоносни мод.
Обруши огањ! - Али господине, наше трупе...
Учини то!
Види ли ко ово?
Могу ово. Могу.
Добро. Не могу. Упомоћ!
Хеј, Квинс. Изнад тебе.
Држи се. Имам те, мали.
Здраво. Драго ми је... Боже!
Шта се догађа?
Фрајдеј, у шта пуцају? - Нешто је управо ушло у атмосферу.
То!
Данверсова, може помоћ.
Здраво. Ја сам Питер Паркер.
Здраво, Питере Паркеру. Имаш ли нешто за мене?
Не знам како ћеш се пробити кроз све то.
Не брини.
Има помоћ.
Ја сам неизбежан.
А ја...
Сам...
Ајрон Мен.
Г. Старк?
Г. Старк? Чујете ли ме?
Питер је.
Победили смо, г. Старк.
Победили смо захваљујући вама.
Жао ми је... Тони...
Хеј. - Хеј, Пеп.
Фрајдеј? - Животне функције критично.
Тони.
Гледај ме.
Бићемо добро.
Можеш одморити.
Сви желе срећан завршетак. Је ли тако?
Али не испадне увек тако.
Можда овај пут буде.
Надам се да ћете овај запис слушати...
Славећи.
Надам се да ће породице бити уједињене.
Надам се да ћемо све вратити и обновити нормалну верзију планете.
Ако је такво шта икад постојало.
Боже, какав свет. Сад и свемир.
Да сте ми пре десет година рекли да нисмо сами, а камоли до ове мере,
не бих био изненађен, али дај, ко би то знао?
Те епске силе светла и таме које су дошле на сцену.
Било боље или горе, то је стварност у којој ће Морган морати одрасти.
Па сам помислио да бих требао снимити малени поздрав. У случају преране смрти.
С моје стране. Не кажем да свака смрт није прерана.
Ово путовање временом које ћемо сутра покушати
ми је дало да мислим о шансама за преживљавање.
У томе је ствар.
Али опет, такав је посао јунака. Део путовања је крај.
Зашто се уопште бринем? Све ће завршити тачно онако како би требало.
Волим те три хиљаде.
Доказ да Тони Старк има срце.
Волео бих да постоји начин...
Да јој кажем.
Да смо победили.
Успели смо.
Она зна.
Обоје знају.
Како си, мишу? - Добро. - Добро?
Добро. Јеси гладна?
Шта желиш? - Чизбургере.
Знаш да ти је тата волео чизбургере?
Даћу ти колико год чизбургера желиш.
Онда, кад те можемо очекивати назад?
Што се тога тиче... - Торе, твом народу треба краљ.
Не, већ га имају.
Смешно.
Озбиљан си?
Време је да будем шта јесам уместо шта бих требао бити.
Али ти... Ти си вођа. То је што јеси.
Знаш да бих пуно тога променила овде?
Рачунам на то. Ваше Величанство.
Шта ћеш ти радити? - Нисам сигуран.
Први пут у хиљаду година...
Немам зацртан пут. Имам превоз, додуше.
Неће те чекати, космати.
Претражујем
Ево нас.
Дрво. Добро те је видети.
Дакле...
Асгардијанци галаксије поново скупа.
Где ћемо прво?
Прими на знање да је ово још увек мој брод. Ја сам главни.
Знам. Знам. Наравно да јеси.
Наравно.
Кажеш „наравно“ па дираш карту.
Оставља ми утисак да ниси схватио да сам ја главни.
Квиле, то су твоје несигурнусти.
Само покушавам бити користан.
Квил. - То сам рекао.
Требали би да се борите за част заповедништва.
Звучи праведно.
Није потребно. - Није.
Имам бластере ако не желите користити ножеве.
Да. Молим вас, користите ножеве. - Да. Ножеве.
Ја сам Грут.
Није потребно. - Неће бити ножакања.
Сви знају ко је главни.
Ја.
Зар не?
Да, ти. Наравно.
Наравно. Наравно.
Упамти...
Мораш их вратити у исти тренутак кад смо их узели.
Или ћеш отворити хрпу гадних алтернативних стварности.
Не брини се. Одрезаћу грање.
Знаш, покушао сам.
Кад сам имао рукавицу, камење, стварно сам је покушао вратити.
Недостаје ми, човече. - И мени.
Ако желиш, могу с тобом.
Добар си човек, Семе. Али ово је мој задатак.
Не чини глупости док се не вратим.
Како бих могао? Носиш сву глупост са собом.
Недостајаћеш ми. - Све ће бити у реду, Бак.
Колико ће ово трајати?
За њега, колико год треба. За нас, пет секунди.
Спреман? Добро, видимо се овде.
Важи.
Квантни скок у три... два... један.
И враћа се за пет... четири.
Три, два, један.
Где је? - Не знам. Прелетео је своју ознаку, требао би да је овде.
Врати га. - Покушавам. - Враћај га. - Рекао сам да покушавам.
Семе.
Хајде.
Кепе?
Здраво, Семе.
Је ли нешто пошло криво или добро?
Након што сам вратио камење, помислио сам...
Можда ћу пробати мало оног живота који ми је Тони говорио да га нађем.
И како је испало?
Било је прекрасно.
Срећан сам због тебе. Стварно.
Хвала.
Жалости ме једино што морам живети у свету без Капетана Америке.
То ме подсетило.
Испробај га.
Како лежи?
Као да је туђи.
Није.
Хвала ти.
Даћу све од себе.
Зато је твој.
Хоћеш ми причати о њој.
Не.
Мислим да нећу.
Превео: yazavats Синхронизација: payuti
Преузето са www.titlovi.com