Bus eller godis?
Titta, alla superhjältar på vår veranda. Så sött.
Här har vi Stålmannen och Läderlappen-
- och hans medhjälpare Robin... Gröna Lyktan.
Och du då, unge man?
- Vad menar du? - Vem föreställer du?
- Jag är Harvey Pekar. - Picken, picken.
Harvey Pekar? Det låter inte som en superhjälte.
Jag är ingen superhjälte. Jag är bara en kille från kvarteret.
Äh, glöm det.
Varför måste alla vara så dumma?
Från Clevelands gator kommer...
Jag heter Harvey Pekar.
Jag är en figur i en hyllad undergroundserie.
Olika tecknare tecknar mig på olika sätt.
Men jag är faktiskt en riktig kille också...
Den där killen spelar mig i en film...
Baserad på seriehäftena "American Splendor" av Harvey Pekar.
Och "Our Cancer Year" av Harvey Pekar och Joyce Brabner.
Om du undrar hur en nolla som jag kunde dyka upp-
- i så många inkarnationer så får du vara uppmärksam...
Okej, den här killen är vår man.
Han är vuxen och på väg ingenstans.
Han är en rätt lärd typ, men fick aldrig mycket till formell utbildning.
Oftast har han bott i skitområden, haft skitjobb-
- och lever nu i ett katastrofalt andra äktenskap.
Om du söker romantik, eskapism eller nån fantasifigur som räddar din dag...
Då har du valt fel film.
Nu har du fyra tagningar att välja på. Ni borde kunna pussla ihop nåt av dem.
- Då kan vi väl ta nästa? - Vänta. Vill du ha vatten eller nåt?
- Jag har gott om apelsinläsk. - Gillar du det?
- Ja, jag gillar det. - Då tar vi nästa sekvens.
- Har du verkligen läst manuset? - Nej, bara lite.
Bara för att kolla uppbyggnaden.
Hur det är uppbyggt. Jag har inte läst det ord för ord.
- Känns det konstigt att säga det här? - Nej då.
Men jag vet inte hur länge rösten håller.
Du måste hjälpa mig. Frugan dumpar mig för att jag inte kan prata.
Hon säger att jag är en belastning i sällskapslivet.
Nu när hon är filosofie doktor är hon nåt slags akademisk stjärna-
- och jag är en simpel arkivtjänsteman. Det dög när jag betalade utbildningen.
- Harvey... Sluta prata och gapa stort. - Jag oroar mig för min röst.
- Säg "ah", mr Pekar. - Det är rena tortyren.
Vadå? Ser det illa ut, doktorn?
- Det ser inte bra ut. - Det är cancer.
Först har jag äktenskapsproblem och nu säger du att jag har strupcancer.
Lugna dig, Harvey. Det är inte cancer.
Du har en knut på stämbanden för att du skriker så mycket.
Om du inte vilar stämbanden så kommer du att förlora rösten helt.
Hur länge?
- Några månader. - Månader?!
Hans tystnadslöfte börjar...
Hörru... Hörru, vad är det fråga om?
Precis vad det ser ut som.
Menar du att du dumpar mig? Varför det?
Den här plebejiska livsstilen fungerar inte för mig längre.
Jag måste härifrån innan jag tar livet av mig.
Vänta. Vänta lite, vänta lite...
Du kan väl lyssna på mig, okej?
Ge dig inte av.
Jag behöver dig. Snälla, ge dig inte av. Okej?
Här har vi vår man.
Ja, här är jag, då. Eller han som spelar mig.
Inte för att han liknar mig, men...
Det är några månader senare och jag jobbar på mitt arkivtjänstemannajobb-
- på VA Hospital. Min röst har inte kommit tillbaka.
- Tack, Harvey-raringen. - Det verkar inte kunna bli värre.
Plebejisk?
Var fan fick hon det ifrån?
"Undvik den stinkande hjorden."
"Fly den besudlade flocken. Lev som den stoiska fågeln."
- "Örnen på klippan." - Hej, mr Boats.
Vet du vad det betyder?
Japp, det är ur en dikt av Elinor Hoyt Wylie.
Det betyder... Ursäkta. Det betyder...
...att man ska hålla sig borta från vanligt folk och göra sin egen grej.
Nej. Det betyder att man inte ska ge efter för kvinnor.
Fly från dem så fort som möjligt.
Ja, jag har ju ingen kvinna nu, så jag lever som den stoiska fågeln.
Det är så man ska leva.
Några sekunder senare...
Se på den dåren. Han lyssnar väl på sån där rock. Det är bara smörja!
Ja, jag vet inte... Rocken har en del bra egenskaper.
Det är ju inte som jazz, men...
När tänker du ta hit några bra skivor? Några Nat King Cole med stråkar.
- Nåt sånt har jag inte, mr Boats. - Jo, men du behåller dem hemma.
Du släpper inte ifrån dig de bra grejerna, du säljer bara smörjan!
Nä, jag... Jag behåller bara det som jag vill behålla.
Jag sålde mycket bra grejer av artister som han inte gillade.
Mr Boats gillade inte blues och sånt.
Han spelade klassisk violin.
Jag började samla på skivor när jag var 15 eller 16 år.
Jag började bli intresserad av jazz. Tidigare samlade jag på seriehäften.
Jag har alltid varit en samlare.
Jag erkänner att jag har nåt tvångsmässigt över mig.
Det är som "Sierra Madres skatt". Man går till loppmarknader och sånt-
- och tror att man ska hitta nåt som är väldigt sällsynt.
Oftast är det slöseri med tid, men ibland...
...hittar man nåt och då väcks begäret till liv.
Ett sällsynt fynd, 1962...
I början av 60-talet jagade jag plattor på en loppmarknad-
- när jag träffade Bob Crumb från Philadelphia.
Ni vet, han med "Katten Fritz", "Mr Natural" med mera.
De har gjort en film om honom också.
Oj, Jay McShann.
- Tänker du köpa den eller inte, Harv? - Den har en spricka.
25 cent...
- Jag kanske kan pruta. - Du är en snål jävel.
Jag vet. Jag är ju statsanställd.
- Samlar du på Jay McShann? - Ja. Och du?
Ja, men de flesta skivorna är hemma i Philly.
Det här är Bob Crumb. Han är nyinflyttad.
Han ritar kort för American Greeting Card Company. Du skulle se hans serier.
- Helt suveräna. - Jaså? Jag gillar också serier.
Crumb visade mig en serieroman som han höll på med.
Jag hade aldrig sett nåt liknande.
Suveränt. Jag diggar det du gör.
"Peter Wheat"-häftet är av Walt Kelly. Det är ganska sällsynt.
- Jaså? Får jag mycket deg för det? - Inte ännu.
Vad tänker du göra med boken?
Det har jag inte tänkt på. Det är bara en övning.
Nej, det är nåt mer än en övning.
Den är banbrytande. Det finns häftiga grejer här, Bob.
Du spottar på mig, Harvey.
Crumb och jag umgicks mycket då.
Vi hade intresset för skivor och serier gemensamt.
Kolla in det här.
- Ganska skrämmande. - Ja.
Du skulle bara veta.
Till slut upptäckte folk Crumbs konst och han började hänga med bohemerna.
Han tröttnade på gratulationskorten och flyttade till San Francisco-
- där han fick fart på hela grejen med undergroundserier.
Han återkom till Cleveland då och då. Folk behandlade honom som en kändis.
Tillbaka till -75...
En gång besökte han mig när jag mådde pyton, när min fru lämnat mig.
Hon var så elak mot mig på slutet. Som om jag höll henne fången.
Jag vet inte... Jag köper inte den där skiten om att man mognar.
Folk tjatar om att jobbiga upplevelser får en att mogna och såna klichéer.
Jag har haft min beskärda del av elände och mognad.
Just nu...
...skulle jag gärna byta lite mognad mot lycka.
Hur länge stannar du i Cleveland?
Vet inte. Jag ska träffa en tjej i New York och jag har fullt upp med serier.
Det är bra pröjs, men jag har lessnat.
Vad snackar du om? Du lever ju gott på din konst.
- Det är inte alla som har sån tur. - Jag vet.
Nej, folk börjar känna igen namnet Crumb.
- När du kolar lämnar du nåt efter dig. - Jag antar det.
Jag är ju inte Blind Lemon Jefferson eller Big Mama Thornton precis.
Det slår mitt jobb. Jag är en nolla som säljer skivor för en dollar vid sidan om.
Ja, det är ju sant.
AVLIDNA 1973-1975
Född: Cleveland, 1921 Död: Cleveland, 1975
Yrke: tjänsteman
GE UPP!
Det är en konst att välja rätt kö... Det finns mycket att ta i beaktande...
Den kön är kortast, men jag tar en risk. Hon är en gammal judisk dam.
Flicka lilla, glasen kostar två dollar för sex stycken.
Jag kunde inte bära tolv, men jag ville ha tolv.
Så idag köper jag sex till, men du ska bara ta 1,50 dollar för dem.
Det går bra. Du kan fråga föreståndaren.
Frank, jag behöver kolla ett pris!
Gamla judiska damer diskuterar alltid med kassören.
Ställer man sig bakom dem får man vänta i evigheter.
Jag är själv jude och det finns kvinnor i min släkt som är såna-
- men jag vänjer mig aldrig. Jag är snål, men det finns gränser.
Låt mig förklara en gång till.
De här glasen kostar två dollar för sex stycken.
Vakna! Hela ditt liv går åt till sån här skit. Vad är det här för liv?
Är det här allt du kan förvänta dig?
Tänker du lida i tystnad resten av livet, eller tänker du säga ifrån? Va?
Va?
Va?!
Okej, jag har pengarna här. Jämna pengar. 1,50 dollar.
Du behöver inte ens öppna kassaapparaten. Jämna slantar och...
Jäklar.
Sen jag började läsa dina grejer har jag tänkt...
...att jag skulle kunna skriva helt nyskapande seriemanus.
Killarna som gör djurserier och superhjälteserier är så begränsade.
De måste ju försöka tilltala barn.
Undergroundserier som dina har varit politiskt omstörtande-
- men det finns mycket kvar att göra.
Räck mig ketchupen.
Med ord och bilder kan det vara mera som en konstart.
Du vet, som de där franska filmerna.
Eller... eller De Sica i Italien.
Hur som helst försökte jag...
Jag försökte skriva grejer om det verkliga livet.
Sånt som vanliga människor måste stå ut med.
- Handlar allt det här om dig? - Ja.
- Du har gjort en seriehjälte av dig. - Ja, men inget är idealiserat.
Där finns ingen falsk skit. Det är autentiska grejer.
Det vanliga livet är rätt komplicerat.
De här är verkligen...
...bra.
- Tycker du verkligen det? - Ja, jag gillar dem.
Får jag ta hem dem och illustrera dem?
Wow!
Vill du verkligen göra det?
Toppen, för jag kan inte ens rita en rak linje.
Hur är det med rösten? Den låter plötsligt bra, Harv.
Jag vet inte. Jag antar att du botade mig.
Ännu en halvtaskig helg.
Att ta bussen sparar tid, men förlänger inte livet.
Diskning har alltid varit min akilleshäl...
Det finns en man för varje jobb.
Ännu ett kortsiktigt mål har uppnåtts.
Lite klister, så håller jackan en vinter till.
Jag är fruktansvärt ensam och kåt som fan.
Där har vi en pålitlig besvikelse...
- Bonnie har otroligt långa ben. - Sexigt. Hur smart är hon, då?
Jag vet inte. Genomsnittligt, antar jag.
Genomsnittligt? Det är lika med dum.
- Än sen om hon är dum? - Hon är inte min tjej.
"Genomsnittligt är lika med dum."
- Vad sägs? Manusen är skrivna av mig. - Direkt från trycket, va?
- Vi har en riktig Hemingway här. - Nej, jag kör inte med nån macho-skit.
- Jag visste inte att du kunde teckna. - Jag tecknar inte, jag skriver manusen.
- Är jag med, Harvey? - Ja, Toby. Ta det lugnt, för Guds skull.
- En kompis och hans vänner tecknar... - Får jag se.
Det är inte artigt att rycka åt sig saker, mr Boats. Nästa gång...
Inte illa.
Du har gjort bra ifrån dig.
Men jag såg den kinesiska baletten i Toronto och det var vackert.
Som de dansar tillsammans... De där kineserna jobbar hårt.
Vart tog alla vägen?
Vad rusar ni vämjeliga människor i väg till?
Ni ska ju ingenstans nu. Kanske inte på länge.
Men det vete fan om de inte rusar i väg för att komma dit.
Vad tycker dina kolleger och vänner om att du tar med dem i dina serier?
De älskar det. De får inte nog.
De kräver att få veta varför de inte är med i det senaste numret. De flesta.
Lyssnar du alltid på folk på jobbet och när du åker buss...
...och är i snabbköpet? - Ja, jag lyssnar.
Jag somnar ifrån dem också, men jag lyssnar en del.
Och plötsligt är det 80-tal...
Här har vi vår man, åtta seriehäften senare.
Ett nytt årtionde, samma gamla skit.
Visst, han får erkännande för sitt skrivande nu.
Visst, hans serier hyllas av mediafolk som dikterar folks tyckande. Än sen?
Han kan ju inte leva på det, som Bob Crumb.
Han kan ju inte sluta sitt jobb.
Vem försöker jag lura? Jag skulle vara förlorad utan min arbetsrutin.
Jag har ett jobb.
Hej, vill du ha mina gourmetgelébönor?
- Jag har slutat äta godis under fastan. - Visst, jag tar dem.
Jag rekommenderar Piña Colada. De är goda och smakar väldigt äkta.
- Vattenmelon, ganska gott, Tob. - Vänta tills du smakar Piña Colada.
Säg mig en sak, Tob.
- Får man äta linser under fastan? - Javisst, varför inte?
Vissa dagar får man inte äta kött, men linser bör gå bra jämt.
Jaså? Finns det nåt samband mellan linser och fastan?
Det tror jag inte, men jag ska fråga syster Mary Fred i kyrkan på söndag.
Syster Mary Fred?
Är hon söt? Hon låter manhaftig, men vem är jag att vara kräsen?
Du är rolig, Harvey. Hon är nunna.
Än sen? Hon kanske blev nunna för att hon inte fick nån kille.
Harvey. Hon blev nunna på grund av ett högre kall.
Högre kall? Vilket skitsnack. Varför bryr du dig ens om att be?
Jag tycker om ritualen och är en mycket andlig person.
Du borde försöka tro på nåt som är större än dig själv.
Det kanske skulle muntra upp dig.
Vadå? Verkar jag deprimerad, Toby?
Bryt!
Jättebra. Bageriscenen står på tur.
Bageriscenen? Har du hört talas om nån bageriscen, Tob?
Bagerier är min grej, men inte på det viset.
- Glöm bageriet, vi äter gelébönor. - Ja. Jag tror att nån har limesmak.
Nån kan ha mintsmak.
- Vad är skillnaden mellan den och den? - Den ena är körsbär, den andra kanel.
- Kan du se det på dem? - Nej, jag måste ta den i munnen först.
Ensamhet kan kännas hemsk.
Ibland har jag känt mig ensam, för det var bara jag och min mormor.
Jag satt på mitt rum hela dagen och såg på TV eller läste böcker.
Det var innan jag köpte dator, förstås. Så hur klarar du ensamheten, Harvey?
- Sa jag att jag ser på TV? - Ja, du ser på TV.
Du lyssnar på jazzskivor. Du läser.
Du skriver. Du ritar streckgubbar för att...
...kunna planera nästa seriehäfte. - Ja...
Jag har sett dina streckgubbar och det verkade ganska intressant.
- Jag måste prova en chokladgéleböna. - Varsågod.
Den korta helgen börjar med längtan...
- Ursäkta, kan jag hjälpa till? - Ja...
Kan du ge mig... två klenäter...
En syltmunk med pudersocker...
- Har du sånt där dagsgammalt bröd? - Jag tror det.
Varsågod.
Tre dollar.
- Du är väl Harvey Pekar? - Ja.
Alice Quinn. Från skolan.
Javisst. Ja, från college. Vi läste några litteraturkurser ihop.
Vad hände? Du försvann efter två terminer.
Ja, jag vet...
Jag fick bra betyg, men jag hade den där mattekursen hängande över mig.
Till slut blev pressen för stor, så...
Men det går bra för dig. Jag hörde om jazzrecensionerna och serierna.
- Gjorde du? - Javisst, du är berömd!
Jag tog min examen och är en gammal vanlig maka och mor.
Det går inte så bra för mig som du tror.
Min andra fru tog ut skilsmässa och jag har ett hopplöst jobb som...
...arkivtjänsteman...
Ibland hänger jag med grabbarna, men oftast sitter jag hemma och läser.
Du har det bättre än du tror.
Med man och barn är det omöjligt att krypa ihop med en bra bok.
Jag läser en bok av Dreiser nu. "Jenny Gerhardt."
- En av mina favoriter! - Jaså?
Hoppas att den inte slutar som många naturalistiska romaner-
- där nån brMY-SUBS ner av makter som de inte kan kontrollera.
Du blir nog glatt överraskad.
Den har inget lyckligt Hollywoodslut, men den är ganska realistisk.
Det är sällsynt nuförtiden.
- Ja, hit ska jag. - Jaha.
Fin bil. Jag har ingen ännu.
Vill du ha lift nånstans?
Nej, det är ju en vacker dag. Jag promenerar.
Det var trevligt att träffa dig, Harvey.
När jag kom hem läste jag ut "Jenny Gerhardt".
Den var väldigt bra. Alice hade rätt.
Visst, huvudpersonen Lester kolar på slutet-
- men han är åtminstone gammal och dör en naturlig, värdig död.
Den helgen kände jag mig så ensam.
Ibland kände jag en kropp intill mig-
- som en amputerad känner en fantomlem.
Jag tänkte bara på Jenny Gerhardt, Alice Quinn och alla som jag känt.
Ju mer jag tänkte desto mer gråtfärdig blev jag.
Livet verkade så härligt, så sorgligt och så svårt att släppa taget om.
Men varje dag innebär nåt nytt, eller hur?
Om man bara fortsätter jobba så dyker nåt upp.
Under tiden i Delaware...
- Var är de nya "American Splendor"? - Jag tror att vi sålde dem.
- Allihop? - Japp.
Rand. Jag la undan en bredvid kassan. Jag har inte hunnit läsa den ännu.
Tänk att du var en sån "Splendor"- fantast. Ta hem den nästa gång.
Jag kanske kan ringa utgivaren. Det kommer att ta så lång tid. Fan!
Varför måste allt i mitt liv vara en komplicerad katastrof?
- Okej, vi kanske kan ringa nån... - Vad är det här?
Okej, jag tänker dra innan vibbarna här blir värre.
Du kan hänga kvar här.
"Bäste mr Pekar..."
"Sänder en hälsning från USA: s näst minsta stat."
"En ändlös plast- och nylonodling kontrollerad av enorma kemibolag."
"För att göra saken än värre finns det inga bra seriebutiker i stan."
"Därför har jag och min partner öppnat en egen."
"Trots usla affärer har min partner lyckats sälja"-
- "det sista exemplaret av 'American Splendor' nr 8."
"Jag orkar inte invänta en ny order. Går det att få den direkt från dig?"
- "Hälsningar Joyce Brabner." - Jösses, vilken fin handstil.
"Kära Joyce. Tack för ditt bre..."
"Kära Joyce. Tack för ditt brev. Vad gör du förutom att sälja serier?"
Har nån av er nånsin ägnat er åt kreativt skrivande?
"Jag är deltidsaktivist och håller skrivkurser för interner."
"Jag försöker få dem att skapa konst ur sina monotona, kvävande rutiner."
- "Det låter bekant. Är du gift?" - "Jag är frånskild, tack och lov."
Jag tror att vi har mycket gemensamt.
- Hur kan jag locka dig till Cleveland? - Cleveland? Är det en bra idé?
Ja, det är en jättebra idé. Du borde träffa mig, för jag är en toppenkille.
Mina serier till trots så har jag en massa försonande drag.
Jag vet inte. Var skulle jag bo?
Jag vet inte. Hos mig. Du behöver inte vara orolig, jag ska inte stöta på dig.
Det är jag inte orolig för. Vänta, jag spillde kamomillte över mig.
Vad är du orolig för, då?
Det är tecknarnas olika sätt att framställa dig på.
Jag vet inte vad som väntar. Ibland ser du ut som en ung Brando.
Men Crumb ritar dig som en hårig apa...
...med en massa slingriga, läskiga linjer som böljar från din kropp.
- Jag vet inte vad som väntar. - Nej, det är ju rörelselinjer.
Jag är en aktiv kille.
Kom hit bara, så ska jag försöka vara den du vill att jag ska vara. Okej?
Det är ett farligt erbjudande. Jag är en notorisk reformivrare.
Är det du som är Joyce?
Hej, Harvey. Så vi träffas till slut.
Det är lika bra att du genast får veta att jag har genomgått vasektomi.
- Vad är det? - Ingenting.
Jo, du ser dig omkring hela tiden.
Jag har väl aldrig föreställt mig att du äter på ett sånt här ställe.
Vadå, jag? Jag har aldrig varit här.
Jag trodde att du skulle gilla det.
- Men det gör du tydligen inte. - Jodå. Vad spelar det för roll?
Ingen alls, antar jag.
Jösses, de har mycket kött på menyn.
Är du vegetarian?
Ja, nåt sånt...
Ända sen jag skaffade katt har jag svårt att äta djur.
Jag stödjer grupper som PETA-
- men tyvärr är jag en självdiagnostiserad anemiker.
Jag är också allergisk mot grönsaker. De ger mig allvarliga tarmplågor.
Jag har hälsoproblem som begränsar mig politiskt när det gäller ätande.
Oj, du är en sjuk kvinna.
Inte än, men jag blir nog det. Alla i släkten har nån degenerationssjukdom.
God kväll.
Jag tänkte städa, men varför skulle jag ge dig några falska föreställningar?
Sanningen är att jag har problem med renlighet.
En tallrik som jag diskat tio gånger är fortfarande smutsig.
Jag blev kickad ur det militära för att jag inte kunde lära mig bädda sängen.
Jag har sett värre.
Harvey... Kan du hämta lite vatten och några aspirin?
- Vadå? Har du huvudvärk? - Nej, men jag vill undvika att få det.
Du ska veta en sak, Joyce.
Det är trevligt att ha sällskap.
Trots alla dina problem verkar du vara en underbar människa.
Jag är ledsen om min uppvaktningsteknik är lite rostig.
Jag har haft ett helvete med kvinnor.
Den senaste visade sig vara en riktig satmara.
- Jag hade trevligt med dig också. - Jaså? Hade du trevligt?
Få inte folk att upprepa sig, det är irriterande.
Förlåt.
Kom hit.
- Var är toaletten, Harvey? - Genom köket och sen till höger.
Joyce?
Vad är det?
Jag vet inte. Det var väl den där yuppie-maten.
Jag känner mig hemsk.
Låt mig göra nåt för dig. Ska jag laga till nåt?
Vad sägs om kamomillte?
Kamomillte? Jag trodde att en sån som du drack läsk till frukost.
Jag lade bara märke till att du drack mycket sånt när vi pratade på telefon.
Du vet, tjejen i affären...
Hon plockade ut en massa olika örtgrejer till mig.
En av de här är bra mot magont.
"Farmor Björns mintte för magen", eller nåt liknande...
Är du kvar?
Harvey...
Jag tycker att vi struntar i hela uppvaktningsbiten och gifter oss.
Jag är så glad att jag övertalade dig att komma hit.
Om jag hade varit ensam länge till så hade jag förlorat förståndet.
Jag också.
Har du inga problem med att flytta till Cleveland?
Nej, de flesta amerikanska städer är deprimerande på samma sätt.
Och vasektomin bekymrar dig inte?
En vecka senare...
Nej, du får inga White Castle-burgare av mig, så bry dig inte om att fråga.
- Kan jag få en pommes frites? - Okej, men bara ett par.
Jag ska äta middag väldigt sent, så jag måste stå mig på det här.
- Ska du tjänstgöra i kyrkan? - Nej, jag ska köra till Toledo...
...för att se en film. Vill du följa med?
Nej, jag ska åka till Delaware i kväll. Jag ska gifta mig.
- Varför Delaware? - Tjejen är från Wilmington.
Och jag måste hjälpa henne med flytten hit.
- Varför ska du se på film i Toledo? - Den visas inte på The Mapletown.
- Jag visste inte att du hade flickvän. - Jo, vi träffades i förra veckan.
Tob...
Vilken film kör man 420 kilometer tur-och-retur för att se?
En film som heter "Nördarna kommer!"
Den handlar om en grupp college-nördar som blir retade av sportkillarna.
- De beslutar sig för att hämnas. - Så du identifierar dig med nördarna?
Ja, jag ser mig själv som en nörd och den filmen har muntrat upp mig.
I en scen tar en nörd över mikrofonen, och säger att han är en nörd-
- och att han är stolt över det och står upp för andra nördars rättigheter.
Sen ber han alla andra som ser sig som nördar att stiga fram.
Då gör nästan alla det. Det är så filmen slutar.
- Så nördarna vann? - Ja.
Du har din film och jag ska gänga mig. Då har vi båda haft en bra månad, va?
Just det.
- Harvey! Harvey, Harvey... - Ja?
Hur länge ska du vara i Delaware? Jag vill gärna se filmen med dig.
Jag blir väl borta en vecka.
Men sen har jag ju en fru. Då måste jag ta med mig henne också.
- Är det en tjejrulle? - Det beror på tjejen.
Vad är hon för typ av tjej? Är hon en nörd?
Jag vet inte.
Ja, kanske. Hon gillar örtteer.
Du svor på att följa instruktioner.
Jag blev en figur i hans serier, och...
Harvey har en tendens att driva fram det negativa och det dåliga, och...
Han kan vara väldigt deprimerad och därmed väldigt deprimerande.
Gav du en rättvis bild av Joyce?
Ja, jag tycker att jag ger en rättvis bild av henne...
Vissa saker som hon gör tar jag inte med.
Av uppenbara skäl. Jag vill ju inte bli halshuggen.
Men jag tycker att mitt porträtt av henne i stort sett är korrekt.
Vissa historier som jag har deltagit i eller saker som har hänt ser jag som...
Det finns lyckliga saker där, men han vill inte ha med det-
- för han tror inte att solsken och blommor säljer.
Stämmer det? Du säger alltid "elände älskar sällskap".
Jag är en dyster kille, helt enkelt.
Sån är jag. Svårmod och undergång.
Jag trodde jag gifte mig med nån som hade sinne för humor.
Jag lurade dig väl.
- Vilken skit. - Du förstod inte poängen.
Hur ska jag kunna hitta en poäng i sånt skräp, Joyce?
Jag håller med Toby. Det är en berättelse om hopp och tolerans.
Ja, det är på tiden att de som blir retade får vara hjältar.
Jag förstår varför du gillar den.
Men de där människorna ska inte ens föreställa dig!
De är collegestudenter som bor med föräldrarna i stora villor i förorterna!
De tar sin examen, får bra jobb och slutar vara nördar!
Vad sa jag om att höja rösten? Använd din inre röst, tack.
De i filmen är inte 28-åriga arkivtjänstemän...
...som bor hos mormor i ett ghetto!
De fick inte sina datorer genom att skicka in överdelarna på flingpaket!
- Du är lustig. - Jag sätter mig i fram.
Visst, Toby. Gå på bio och dagdröm-
- men "Nördarna kommer!" är inte verklighet. Det är Hollywoodskit.
Lämna honom i fred, Harvey.
Det jag gillade var att jag förflyttades till en annan tid i mitt eget liv.
Alla i USA borde se filmen. Det är som "Jag har en dröm"-talet.
Jag kanske var hård mot Toby på grund av mina egna problem.
Redan efter en knapp månad visade min fru upp olycksbådande sidor.
Ja, jag tenderar att gifta mig snabbt, för jag tar den kvinna som vill ha mig.
Men den här gången hade jag mött min överman.
Kan du inte sälja de här gamla 78-varvarna till nån samlare?
- Jag gör mig inte av med 78-varvarna. - Glöm det, då. Jag ger upp.
Hur ska jag få utrymme här, då?
Jag kan inte göra mig av med bra grejer.
Allt är ju "bra". Hur ska jag kunna bo här om det inte finns plats för mig?
Jag ska skapa plats. Ge mig tid.
- Jag är inte så bra på sånt här. - För att du lider av tvångssyndrom.
- Ingen kvasipsykologisk jargong, tack! - Du är en typisk DSM-IIl-människa.
Min släkt är mycket dysfunktionell.
Jag ser en personlighetsstörning på flera kilometers avstånd.
Hej, Joyce. Är Harvey hemma?
Borderline-autistisk.
Hör du på? Den där Toby är spion.
Paranoid personlighetsstörning.
R. Crumb Boksignering idag
Polymorft pervers.
Lämna ett meddelande.
Det är jag. Svara.
Du tror mig inte, men nån producent i L.A. vill göra en pjäs om mitt liv.
Ring upp mig. Ring upp mig här.
Storhetsvansinne.
Västerut!
Jag tror att serier kan bli en konstart.
Bilderna kan bli så bra man vill och texten kan bli så bra man vill-
- och man kan göra i stort sett vad man vill.
Det är sant. Men jag kom inte hit från Delaware för att prata om serier.
Var är min amerikanska härlighet
i en värld så mulen och grå?
Där livet går förbi mig varje dag som går
Tillbaka till Cleveland...
Om det verkar märkligt att läsa serier om ditt liv, försök se en pjäs om det.
Gud vet hur det kommer att kännas att se den här filmen.
Det gick rätt bra för mig. Jag kallades "Arbetarnas Mark Twain" i Variety-
- och Doubleday ville ge ut en "American Splendor"-antologi.
Jag avskyr att vänta på bagage. Det tar alltid en evighet.
Bussen går snart. Då får jag punga ut med 30 dollar extra för en taxi.
Tänka sig att den där yuppien hinner med bussen.
- Det går att ångra vasektomier. - De jävla yuppierna får allt.
- Hör du på? Vasektomier kan ångras. - Va? Vad snackar du om?
Jag vill inte ha barn och jag sa som det var första gången vi sågs.
Ja, men saker och ting har förändrats. Jag tror att vi kan vara en familj.
Vad skulle vi bli för slags familj?
Jag kan inte hantera barn. Jag kan knappt ta hand om mig själv.
- Jag kan ta hand om barnet och dig. - Aldrig, Joyce. Glöm det.
Jag kan inte ha barn. Jag kan inte.
Hemma förvärras saker och ting...
Var fan är Ornette Coleman-skivan? Min recension ska ju in i morgon.
Jag har inte rört den. Kan du låta mig sova?
Klockan är ju ett. Hur länge kan man sova?
- Det är lördag, din själviske jävel! - Det gör ingen skillnad.
Säg inte åt mig vad jag ska göra!
Jag flyttade till din stad och ditt hem.
Det är din vasektomi!
Det är ditt liv. Det minsta du kan göra är att låta mig leva på mitt eget sätt.
Jag försökte allt, men ingenting kunde få kvinnan att stiga upp.
Hon ville inte skaffa jobb, inte gå ut, inte skaffa vänner. Ingenting.
Joyce.
Joyce diagnostiserade sig själv som kliniskt deprimerad.
Det vete fan vad hon gick igenom, men det krävde sin tribut av mig.
Joyce, vi har fått ett meddelande. Varför har du inte...?
Meningslöst.
Det här är till Harvey Pekar. Detta är Jonathan Green-
- på "Late Night with David Letter- man". Vi vill att du ska medverka.
Ring oss på 212-555-3333. Tack.
Äntligen klev Joyce upp ur futonen.
- Nå? - Nej.
Men vad fan... Vem fan bryr sig?
- Ge mig den. - Vad fan gör du?
Produkter.
Gillar folk det här programmet?
- Jag är på väg att tappa rösten igen. - På hotellet var ju allt bra.
- Vill du ha nåt att dricka? - Nej, det är bra. Jag är hungrig.
Man borde få munkar eller nåt.
- Dave väntar på dig nu, mr Pekar. - Har du nån mat? Min mage mullrar.
- Det finns inte tid att äta nu. - Vänta! Hur blir det med stålarna?
- Han har dem i skrivbordet. Koppla av. - Vi har bråttom.
Vilket håll?
Tack, killar. Nästa gäst är arkiv- tjänsteman på ett sjukhus i Cleveland.
Han skriver också seriehäften om sin vardag.
Den här antologin innehåller nio såna häften: "American Splendor".
Från Clevelands gator kommer Harvey Pekar. - Kom, Harvey.
Hej, Harvey. Du får gå runt.
Slå dig ner.
Varför kallar du mig märkvärdig? Vi träffades före showen och...
Märkvärdig på ett fascinerande sätt. En man med en fascinerande pondus.
Jag tyckte att du var rätt trevlig.
Jag trodde att jag kanske närde en orm vid min barm.
- Du är lite på defensiven, va? - Ja, jag väntar på Cleveland-skämten.
Lugna dig, Harvey.
Vi ska förklara för folk som inte känner till dig vad du sysslar med.
Du ger ut serier om ditt vardagsliv-
- och du har ett vanligt jobb på ett sjukhus i Cleveland.
- Känner du honom? - Jag börjar undra.
...kunna klara dig på att skriva. Folk vill att du ska skriva annat...
...och du ger ut en... - Vadå? Vilka då?
Vad pratar du om? Var har du fått det ifrån?
Jag är ingen showbiz-bluff. Jag säger sanningen.
- Han hänger i alla fall med Letterman. - Uppmuntrar honom, snarare.
Har ingen kontaktat dig om att skriva litterär...
- Fan också. - Vad gör du?
Jag försöker få in nyheterna. Det är en story om att USA säljer vapen-
- till Iran och contras.
- Slappna av. - Äntligen nåt bra. Titta på det här.
- Jag har ju ett jobb. - Jag också. Vi har tur som har jobb.
Vad är det för fel, då?
Jag gillar dig. Jag står på din sida och gillar dina serier.
- Berätta om den här dockan. - Min fru har gjort den.
- Gör jag det svårt för dig? - Nej, men vi måste sluta nu.
De är till salu och är gjorda av dina gamla kläder.
- Vad kostar de? - 34 dollar.
- 34 dollar?! 34 dollar för en sån? - Är du snålare än jag?
- Skulle du betala 34 dollar för den? - Nej, det är min fru som begär det.
Vilken otrolig slagfärdighet.
Jösses!
Nå, vad tycker du?
Storhetsvansinnig.
Meddelande till Harvey Pekar.
Från Clevelands gator. Här kommer återigen...
...Harvey Pekar. - Kom ut, Harvey.
Det var tydligt att jag bjöds in för att folk skulle få skratta åt mig.
Du ser ut som killar som sover på bussar.
- Förlåt. - Det är lugnt, jag har kul.
- Vi gör vad vi kan. - Det är din värld.
Inte fan brydde jag mig.
Letterman fick driva med mig så länge jag fick betalt och fick göra reklam.
Du ser ut som folk på polisens fantombilder.
Jag och Letterman gick hem hos tittarna. Han ville ofta ha mig med.
För ett år sen den här månaden...
- Nej, förra månaden. ...var du med för första gången.
- Vad har hänt sen dess? - Inte mycket. Jag har samma jobb...
Du är ju den amerikanska drömmen förkroppsligad.
- Inte bara jag uppmärksammades. - Tagning!
Är de gratis?
Genom min medverkan hos Letterman fick min kompis Toby Radloff jobb-
- med att prisa MTV: s förtjänster.
Hörru! Se upp var du går nånstans.
- Jävla yuppiemissfoster. - Vem fan är det där?
Har man sett. Dagens hjälte.
Det är min nya frilla för MTV-generationen.
Vi hittade Toby Radloff när vi gjorde ett reportage om Harvey Pekar.
Toby är en äkta nörd som struntar i om man har problem med det.
Hej, jag är Toby Radloff, en nörd från Cleveland, Ohio.
Många hippa människor, inklusive collegestudenter, har snart vårlov.
Men jag tänker tillbringa mitt vårlov-
- här i det vackra Cleveland, Ohio.
Den dagen fick jag en uppenbarelse. Det verkade som om vanligt folk-
- som Toby och jag blev uppslukade av storföretagen.
Vi gjordes till åtlöje som förlorare i systemet.
Det här är Toby Radloff, en äkta vårlovspartynörd som avslutar.
Vad kan jag säga? Det var 80-tal.
Hör du på? Jag har läst om barn som växte upp i krigsområden.
Palestinier, israeler, salvadoraner, kambodjaner... De barnen är otroliga...
- Du är väl killen från Letterman? - Ja, det är jag.
Det är så bra. Du och de fåniga djurtricken är jättekul.
Då kan du väl köpa en av mina serier? Det är enda skälet till att jag är med.
Visst. Vi ses, Harvey Pekar.
Jag vill skriva ett politiskt seriehäfte om de där barnen.
Det är en konferens i Jerusalem om ett par veckor.
- Jag tänker börja göra intervjuer där. - Vänta nu. Vad menar du? Jerusalem?
Jag får dig knappt ur futonen för att följa med till Letterman. Jerusalem...?
Vill du veta varför?
Jag ger fan i Letterman. Jag vill göra nåt viktigt, nåt som betyder nåt.
Du vet att jag bara medverkar för stålarnas skull.
Om du skaffade ett jobb så kunde jag också göra nåt som betyder nåt!
- Du skriker, Harvey. - Tänker du nånsin på det?!
Förlåt.
Förlåt, Joyce.
Det var egentligen roligt att Joyce brann för nåt eget.
- Kan du inte göra nåt här i Cleveland? - Du överlever ett par veckor ensam.
Var försiktig, va? Jag älskar dig.
Jag var glad för hennes skull, men skärrad för min skull.
Det var senare den kvällen som jag upptäckte knölen.
Jag var fast besluten att glömma den tills Joyce kom tillbaka.
Lättare sagt än gjort.
- Ge mig journalen. - Vad är det med dig?
- Miguel! Jag vill inte hämta den igen. - Patienten ska in om en vecka...
Ge mig bara den jävla journalen!
- Vi ska se vad doktorn säger. - Bra!
Vad är det?
Vad då två veckor till?!
Herregud! Du måste ju komma hem nån gång!
Joyce?
Hallå?!
För helvete...
Så där, gott folk. Ännu ett upplysande avsnitt av Fåniga djurtrick.
Gå rakt fram och hälsa på Dave.
- Är du beredd? - Ja.
Jag började tappa greppet.
Knölen och ensamheten gjorde att det kändes som om allt höll på att rasa.
Med Joyce ute för att rädda världen kändes det som att jag hade sålt mig.
Om det är sant att "elände älskar sällskap"-
- så har nästa gäst alltid huset fullt av folk.
Okej, din jävel. Det där ska du få betala för.
I strejk mot NBC
Mina damer och herrar, en applåd för Harvey Pekar.
Det här är inte rätt forum, Harvey.
Du vill att jag ska prata om enfaldiga ting, men jag har inte sålt mig som du.
Jag har saker att säga. Jag vill prata om en intressekonflikt.
Kan vi göra det, David? GE äger det här TV-bolaget, NBC.
GE har blivit en militär industrifinans...
Kan vi få in den sjungande shih tzu-hunden igen, Larry?
Kul, Dave. Jag har annat att tala om.
Håll käften. Nu gör jag min egen grej.
- Är du rädd för sanningen, David? - Det handlar om ditt val av forum.
Det här är faktiskt ett komediprogram.
- Joe... Kom och titta. - Du får skaffa dig ett eget program.
Du har varit här ofta. Du tjurar och klagar och gör reklam för dina serier...
...men visar ingen tacksamhet. - Du har inte gjort mig nån tjänst.
Jag är fortfarande arkivtjänsteman, som alltid, och det är inte tack vare-
- dig eller din jävla patetiska publik.
Okej! Vi tar en paus och gissa vem som inte är här när vi återkommer?
Vill du att jag ska gå? Be mig, bara. Göm det inte bakom en reklampaus.
- Är allt bra hemma? - Allt är toppen hemma. Hej då, Dave.
- Hej då, Amerika. Tack för ingenting. - Harvey Pekar. Vi är strax tillbaka.
- Den här gången lyckades du. - Ja, vem fan bryr sig?
Programmet ökade ändå inte försäljningen.
Älskling... Res aldrig bort igen.
- Jag klarar inte av att vara ensam. - Om du såg vad barnen går igenom...
...skulle du inte begära det av mig. - Om du ger dig av igen blir jag galen.
Det är inget att diskutera. Jag behöver det här nu.
Men jag uppskattar att du saknar mig så mycket.
Vad är det där?
Jag förstår inte.
Betyder tumör samma sak som cancer?
Svulsten är elakartad, men vi vet inte hur mycket den spridit sig.
När vi fått resultaten kan vi fatta beslut om behandling...
Hur kan jag ha cancer?
- Jag känner mig inte alls sjuk. - Det är ju positivt.
Min kusin Norman dog i lymfkörtelcancer.
- Han var 29 och en utmärkt onkolog. - Sluta. Du kommer inte att dö, Harvey.
- Vem ska ta hand om dig om jag inte... - Se på mig och samla dig.
Vi ska klara av det här. Jag förstår mig på sjukdom.
- Jag vet hur man hanterar sånt här. - Ja, men det är... du.
Jag är inte stark nog. Jag kan inte vara positiv, jag kan inte.
- Jo, det kan du. - Nej!
Jag ska berätta hur.
Du ska göra ett seriehäfte om det. Du ska dokumentera varje detalj.
På så sätt distanserar du dig från upplevelsen tills den är över.
Jag kan inte göra det. Jag är inte tillräckligt stark.
Jag vill bara dö.
Visst, då gör jag det utan dig.
Några dagar senare...
Hej, det är jag som är Fred. Du ringde om seriehäftet.
Just det, tecknaren. Kom in.
Det här är min dotter, Danielle.
Jag måste ta med mig henne, hoppas att det inte gör nåt.
Hej, Danielle.
- Vad har du där? - En ponny.
En ponny? Vad heter han?
- Det är en hon. Clarissa. - Jaha, jag förstår.
Jag heter Joyce och är väldigt glad att få träffa både dig och Clarissa.
Tråkigt det där med Harvey. Är han här?
Han jobbar. Jag vill sätta igång projektet, för när han förblir hemma-
- vet jag att han tar över.
Fan också.
Jävla idiot.
Hallå, Joyce! Öppna!
Jag har glömt nycklarna igen, Joyce!
Stäng inte dörren.
Joyce! Öppna dörrjäveln!
- Hej, Harvey. - Fred.
Vad är det här?
Jag tyckte det var en bra idé. Joyce sa att vi skulle följa din behandling.
- Så du tyckte det var en bra idé? - Här är några idéer som vi lekt med...
Herregud, vi...
Joyce vet inte vad hon gör. Det är för mycket text i rutorna.
När kommer du tillbaka, Fred?
Hon sa nåt om nästa tisdag och det går väl bra...
...men jag kanske har barnet då också.
Min exfru ska ha henne, men jag tror knappast att hon dyker upp.
Hon är i sämre skick än jag nu.
Nästa vecka börjar min behandling.
Gör mig en tjänst och ta med dig barnet, va?
Okej.
Behandlingen börjar. Tiden går på ett sällsamt sätt...
Vad gör du, Harvey? Sluta!
Du gör det med flit.
Jag är så svag att jag knappt klarar trappan.
Det känns som om jag brinner, som om myror kryper över kroppen.
Jag vill dö.
Låt mig bara dö...
Jag kommer att ligga på toalettgolvet och dö.
Joyce.
- Joyce. - Va? Vad är det?
Vad gör du uppe?
Vad är det?
Säg sanningen.
Är jag... en kille som skriver om sig själv i ett seriehäfte?
Eller är jag bara...
...bara en figur i seriehäftet? - Vad då? Vad menar du?
Om jag dör, lever figuren vidare då?
Eller kommer han att dö bort?
Harvey! Harvey!
Harvey! Herregud. Vakna, Harvey.
Vakna, Harvey. Kom igen.
Harvey. Å nej. Kom igen, vakna.
Hör du mig, Harvey?
Jag heter Harvey Pekar. Det är ett ovanligt namn, Harvey Pekar.
1960 fick jag min första lägenhet och min första telefonkatalog.
Tänk er min förvåning när jag slog upp mitt namn-
- och hittade en till Harvey Pekar.
Jag stod som Harvey L. Pekar. Mitt mellannamn är Lawrence.
Han stod som Harvey Pekar.
Alltså var hans namn..."renare".
Sen på 70-talet upptäckte jag en tredje Harvey Pekar i katalogen.
Då blev jag nyfiken.
Hur kunde tre personer i en och samma stad ha ett så ovanligt namn?
En dag uttryckte en arbetskamrat sitt deltagande-
- rörande det hon trodde var min fars död. Hon pekade på en dödsannons-
- över en Harvey Pekar.
Och en av hans söner hette Harvey!
De var de andra Harvey Pekar.
Sex månader senare dog Harvey Pekar jr.
Trots att jag inte träffat dem...
...fylldes jag av sorg.
Hur var de som människor?
Det var som om våra liv hade varit sammanlänkade på ett obestämbart vis.
Men historien slutar inte där.
Två år senare dök ännu en Harvey Pekar upp i telefonkatalogen.
Vilka är de?
Var kommer de ifrån?
Vad gör de?
Vad ligger i ett namn?
Vem är Harvey Pekar?
Vi har T-shirts till salu däruppe.
Här är vår man ett år senare.
På nåt sätt klarade jag behandlingen och läkarna är optimistiska.
Joyce hade väl rätt om seriehäftet. Vi gav ut den som en tecknad roman.
Den var vårt första samarbete och vi fick strålande recensioner.
Vi vann till och med några nationella bokpriser. Tänka sig.
Jättefint, Danielle. Väldigt uttrycksfulla färger.
- Du, Joyce... - Vad är det?
Det var läkaren.
Han sa att jag är helt frisk.
Det märkligaste resultatet av min sjukdom var Danielle.
Eftersom mamman var ute på vift och hon och Joyce kom så väl överens-
- kom Fred fram till att hon skulle få ett bättre liv hos oss.
Först var jag rädd, sen tänkte jag: "Vad fan, det är ju en bra unge."
Så vi uppfostrade henne som vår egen.
- Du läser dem baklänges. - Jag gillar att läsa dem baklänges.
- Är det där du? - Jag har ju sagt att alla är jag.
Du ser ut som ett monster.
Jaha, vänta tills du ser hur du ser ut.
- Jag? - Ja, du är en del av historien nu.
- Vilken historia? - Historien om mitt liv.
Jag är inte lika intressant som "Lilla sjöjungfrun"...
Jag ska nog skriva min egen serie.
- Jaså? Om vad? - Det vet jag inte än.
Men inte om dig. Du har nog med bekymmer.
Du borde skriva om saker i ditt eget liv.
Om skolan och...
...ponnyer. Jag vet inte. Tjejgrejer.
Måste du hålla mig i handen?
Skäms du för mig?
Jag vet, jag vet. Jag är pinsam. Jag kände samma sak för min far.
Nej, Harvey. Men när du håller mig i handen så trycker du för hårt.
In med dig.
Joyce har rätt. Du lider av tvångssyndrom.
In med dig.
Jodå, serierna gav mig mycket.
Men tro inte att slutet är lyckligt. Varje dag är en kamp.
Joyce och jag bråkar som tokiga och hon jobbar knappt.
Ungen har ADD och vi har fullt sjå med henne. Mitt liv är ett totalt kaos.
Med lite tur får jag vara frisk mellan pensioneringen och döden.
De gyllene åren, va?
Med hjälp av pensionen och stålarna jag får för den här filmen-
- borde jag kunna klara skivan.
Tids nog förlorar jag kampen, men målet är att vinna några dispyter-
- på vägen. Eller hur?
Grattis till pensioneringen, Harvey
En äkta nörd
VÅRT FILMÅR