Subtitles by sub.Trader subscene.com
ALLE PERSONER OG HENDELSER I FILMEN ER VIRKELIGE
5. JANUAR 1895
Soldater!
Gevær!
Trommevirvel!
I det franske folks navn...
...har militærregjeringen i Paris ved krigsrett den 22. desember 1894...
...enstemmig kjent siktede Dreyfus, Alfred...
...kaptein for fjortende artilleriregiment...
...generalstabsoffiser i hæren...
...skyldig i høyforræderi.
Han dømmes enstemmig til forvisning i fengsel
og militær degradering.
Alfred Dreyfus! De er ikke lenger verdig å bære våpen.
I det franske folks navn degraderer vi deg!
Soldater!
Dere degraderer en uskyldig!
Dere vanærer en uskyldig!
Leve Frankrike!
Leve hæren!
Hvordan ser han ut, Picquart?
Som en jødisk skredder som gråter over sitt tapte gull.
Jeg er uskyldig!
Romerne kastet kristne til løvene. Vi gir dem jøder.
Det er vel det som kalles fremskritt.
Hvordan var stemningen på slutten av seremonien?
Som om vi hadde vasket en frisk kropp fri for pest.
Så gikk livet videre.
Det var bare synd at krigsministeren ikke kunne delta på hendelsen.
-Ble mitt navn nevnt? -Jeg tror ikke det.
Det spiller ingen rolle. De gjorde en god jobb, Picquart.
Vi er imponert over Deres opptreden under denne kjedelige saken.
Absolutt, kjære minister.
Hadde oberst Sandherr mulighet til å delta?
-Han var der, general. -Og skjelvingene hans?
Han holdt dem i sjakk.
Jeg er redd tilstanden hans ikke er forbedret.
Vi vil at De erstatter ham når tiden er inne.
Med all respekt så har jeg ingen erfaring med etterretningstjenesten.
Da får De sette i gang.
Lærdommen etter straffen til Dreyfus er å vise verden hva vi gjør med forrædere.
Dit han skal, kan han ikke snakke med noen og ingen kan snakke med ham.
-Straffekolonien i Cayenne? -Nei, bedre.
En isolert øy hvor han er helt alene.
Djeveløya.
De snakker vel ikke fremdeles om den jøden?
Picquart.
-De kjente ham vel? -Unnskyld? Hvem da?
Dreyfus.
Ja, han var eleven min på Krigsskolen.
-Ble han særbehandlet fordi han var jøde? -Selvfølgelig.
Som advokat sier jeg at en katolikk ikke ville blitt nektet en normal rettssak.
Er De enig, Picquart?
De avslo en normal rettssak, som du sier,
fordi saken berørte spørsmål om nasjonal sikkerhet
som man ikke kunne avsløre for almenheten.
Men det manglet ikke på bevis mot ham, kan jeg forsikre om.
Jeg har nok ikke sagt det, men Philippe og jeg fant en restaurant
med mat fra Alsace som er helt fantastisk.
-På en veldig fin adresse. -Hva heter den?
Herr major!
-Kaptein. -Herr major.
-Har jeg gjort noe for å fornærme Dem? -Nei.
De er den eneste læreren som har gitt meg dårlige karakterer.
Jeg deler kanskje ikke Deres høye tanker om Deres ferdigheter.
Så det er ikke fordi jeg er en jøde?
Jeg er nøye med å ikke la mine meninger påvirker mitt rykte.
Hvis De må være nøye, så er det altså en mulighet.
Hvis De spør meg om jeg liker jøder...
...så er mitt ærlige svar nei.
Men hvis De antyder at jeg på grunn av det ville diskriminere Dem profesjonelt...
...så kan jeg forsikre Dem om at det ikke er tilfelle. Aldri.
Georges! La meg hjelpe Dem.
Han er i Brussel på onsdag.
-Kan du komme? -Ja.
Føler du deg aldri skyldig?
-Det er ikke ektemannen min. -Du vet hva jeg mener.
Hvorfor skal jeg føle meg skyldig?
Du var min før han kom inn i bildet.
Jeg forstår ikke hvorfor du giftet deg med ham.
Han spurte meg.
Det gjorde ikke du.
Tror du at han vet om oss?
Nei.
Hvorfor ikke?
Hvis han visste det, hadde han drept meg.
-Er du sikker på at han er i Brussel? -Det var det han sa.
-Hvem er det? -Telegram.
-Major Picquart? -Ja. Takk.
-Det er fra general Gonse. -Hvem er det?
Sjefen for etterretningstjenesten.
-Han vil møte meg i morgen. -Kjære. Har du problemer?
Jeg ba om at denne dagen ikke skulle komme, men her sitter vi.
Oberst Sandherr kan ikke tjenestegjøre som sjef for statistikkseksjonen lenger.
-Det var leit å høre. -De er nå sjef for etterretningstjenesten.
De blir forfremmet til oberstløytnant.
Det gjør Dem til den yngste obersten i hæren.
-Gratulerer. -Takk, herr general.
Og nå sørger De for å holde meg oppdatert, min kjære gutt.
Jeg hater dårlige overraskelser.
Jeg har bedt major Henry om å vise Dem omkring.
Han forventet ikke å få denne posten?
Herregud, nei. Han er altfor taktløs.
Hans svigerfar driver vertshus, tror jeg.
Og Dem selv, er De gift?
Nei, herr general.
-Av en spesiell grunn? -Nei.
-Ingenting som kan brukes til utpressing? -Nei, herr general.
De forstår sikkert at jeg må spørre?
Major Henry, kom inn.
Herr general.
Oberst Picquart er heretter ansvarlig for statistikkseksjonen.
-Ønsk ham velkommen. -Selvfølgelig, herr general.
Oberst.
Her er det.
-Jeg har alltid tenkt at det var tomt. -Her er det ingen som forstyrrer oss.
Det tviler jeg ikke på.
Bachir!
God dag, herr major.
Dette er oberst Picquart, som nå har ansvar for seksjonen.
-Bachir vet om alle hemmelighetene våre. -Ja, herr major.
Hva er den støyen her?
Man hører dere helt ut på gaten!
Ro dere ned.
Politi. Tipsere. Veldig nyttige.
Oberst Sandherr så helst at de er her, så han kunne følge med på dem.
-Hva er det som lukter? -Ikke snakk om det!
Kloakken! Hele nabolaget stinker.
Dette er kaptein Junck og kaptein Valdant.
Og hva gjør de?
De håndterer korrespondansen.
Valdant foretrekker en tørr metode, Junck bruker damp.
Er det private brev?
Ikke nå lenger.
Hvil, kaptein.
De husker sannsynligvis kaptein Lauth, fra Dreyfus-saken.
Oberst Picquart er den nye sjefen vår.
Og hva gjør De?
Det må vi snakke om.
De har sikkert ikke glemt Gribelin, arkivaren vår.
Oberst Picquart erstatter oberst Sandherr.
Dette var litt av et arkiv, ja.
Fortsett.
Her er telefonen.
Det er kontoret mitt.
Vi har ingen sekretær. Oberst Sandherr stolte ikke på dem.
Og her er kontoret hans.
-Nå er det vel mitt, antar jeg. -Vi får venne oss til det.
Her er nøklene Deres, herr oberst.
Porten, kontoret, skrivebordsskuffen, kassaskapet.
Takk.
De skulle fortelle hva kaptein Lauth jobber med.
Han setter sammen brev fra den tyske militærattachéen, von Schwartzkoppen.
-Hans private brev? -Ja.
-Vet ministeren om det? -Selvfølgelig.
Vi følger oberstens eventyr med glede. Han har lenge hatt en affære.
-Er det så overraskende? -Absolutt.
Når det er med den italienske militærattachéen, major Panizzardi.
Herremin!
Hvordan får vi tak i brevene?
Henry, jeg er sjef for seksjonen.
Vaskehjelpen på den tyske ambassaden, Marie Bastian.
En gang i uken gir hun oss innholdet i søpla hans.
Det er viktige dokumenter, herr oberst.
Det er ikke bare søte lapper fra en homse.
Husker De dette?
-Notatet til Dreyfus, selvfølgelig. -Det var i seks biter da det kom.
Lauth limte det sammen, kopierte det og gjorde det leselig.
Uten dette hadde vi aldri tatt ham.
Utrolig.
Vi rammet den inn til oberst Sandherr da forræderen ble degradert.
Godt. Takk, major.
-Vi kommer nok godt overens. -Takk, herr oberst.
Det håper jeg.
"Jeg har noen interessante opplysninger til dere, mine herrer.
Et notat om den hydrauliske bremsen i 120-kanonen og hvordan delen fungerte.
Et notat om sikkerhetsstyrkene.
Et notat om endringer i artilleriformasjoner.
Prosjektet angående en skytehåndbok for feltartilleriet. 14. mars 1894."
Får jeg se?
Vi fikk tak i det i forrige uke, fra den tyske ambassaden.
-Hvor er dokumentene som blir nevnt? -Nå?
Antagelig i Berlin allerede.
Hvem er spionen da?
Hva tror vi, ut fra notatet?
Det handler sannsynligvis om en artillerioffiser.
Det virker som han har tjenestegjort i alle fire seksjoner.
De eneste som har tjenestegjort i alle fire seksjoner er de unge geniene hos Dem.
Fra den Nasjonale krigsskolen.
-Det overrasker meg om det er en av dem. -Men noen er det.
Vi vil ha håndskriftprøver fra alle artillerioffiserer
som nylig har tjenestegjort i alle seksjoner.
Selvfølgelig.
Dette er de eneste som har tjenestegjort i alle fire seksjoner.
Souriau, Gaston, Corbin...
...Dreyfus og Etienne.
Dreyfus?
Er han jøde?
Den eneste i bygningen.
Det kan være ham.
Det kan det godt være...
Gi dette til du Paty.
Major du Paty? Har han noe med dette å gjøre?
Ja, major du Paty er en skikkelig amatørdetektiv.
Picquart, De tar inn Dreyfus gjennom den døren.
Henry, De gjemmer Dem bak det kartet.
Jeg later som jeg har en skadet finger...
...og ber ham skrive et brev som jeg dikterer.
Cochefert, De og kollegaen Deres setter dere ned.
Ta den stolen der.
De sitter her for å kunne gjennomføre arrestasjonen.
Gribelin, De noterer.
Og så...
...når han så har tilstått...
...tilbyr jeg ham den eneste ærerike utveien.
-Han er ved inngangen. -Picquart, gå nå!
Alle inntar plassene sine.
Lykke til.
God dag, herr major.
Kaptein.
Jeg beklager antrekket.
Jeg har blitt innkalt til et møte med generalstaben...
...i "sivile klær".
Det stemmer.
For en lettelse. Jeg trodde at noen spøkte med meg.
-Ingen spøker med Dem. Jeg følger Dem. -Det er ikke nødvendig.
Jeg insisterer.
Det er stille her, synes De ikke det?
Da...da sier jeg farvel her.
Farvel, herr major.
Kom inn!
-Fru Sandherr? -Ja?
Jeg er oberst Picquart, etterfølgeren etter Deres mann.
De har posten hans, hva mer vil De ha? La oss være i fred!
Hvem er det?
Picquart.
Jeg har bedt ham om å komme. Slipp ham inn.
God dag, herr oberst.
Kom hit, Picquart.
Jeg har noen ting her som kan være nyttig for Dem.
I seksjonen der borte, nederst.
Det er noe De bør ha.
Nederst.
Vesken. Åpne den.
Det er hemmelige midler. Det skal være 48 000 franc.
Nå er de Deres. I skrivebordsskuff...
I den øverste skrivebordsskuffen er det en mappe.
Finner De den?
Ja, jeg har den.
-Hvem er de? -Folk mistenkt for forræderi.
-Arrester dem hvis det blir krig. -Alle?
Ja, 2 500 navn.
Gribelin har hovedlisten. 100 000 utlendinger som skal fengsles.
-Herremin! -Det er ikke alt. Jødene er ikke med.
Min kone synes at det er en skam at jeg har blitt pensjonist.
Jeg sier at jeg gjerne menger meg i massene.
Når jeg ser hvor mange utlendinger det er blant oss,
og ser hvordan alle våre moralske og kunstneriske verdier er vannes ut...
...skjønner jeg at jeg ikke kjenner igjen Frankrike lenger.
-Jeg skal prøve å beskytte landet vårt. -Gjør det! Det som er igjen av det.
Herr oberst.
God dag, Bachir!
-God dag, herr oberst. -Beklager at jeg forstyrret.
Major Henry.
Noen ord, hvis det går bra?
Herr oberst.
De er tidlig ute.
Vi må gjøre noen endringer her.
Endringer, herr oberst?
Jeg vil ikke ha tvilsomme personer her.
Jeg vil innføre et system med passersedler.
-Og Bachir er håpløs. -Vil De bli kvitt Bachir?
Først finner vi en annen post.
Men vi installerer en elektrisk ringeklokke, så vi vet hvem som kommer.
-Ja, her oberst. -Hva har De i vesken?
Fru Bastians siste levering.
-Når fikk De den? -I går kveld.
Hun legger den i en kirke på vei hit.
-Tar De den med hjem? -Det løper ingen risiko.
-Det er bare jeg og min kone. -Det er ikke problemet.
Slikt sensitivt materiale bør tas med direkte hit.
Jeg oppbevarer det i kassaskapet mitt, og bestemmer når og hvem som henter det.
Oberst Sandherr var alltid fornøyd med arbeidet mitt.
Oberst Sandherr har tredje stadiet syfilis.
Han er altså lammet og sykdommen har nådd hjernen.
Det var alt.
Godt, herr oberst.
En ting til.
Neste gang fru Bastian skal avgi en levering...
...åpner jeg postkassen.
-Nå? -Det er et telegram.
"Min herre, jeg forventer fremfor alt en mer detaljert forklaring...
...den De ga meg her om dagen angående den aktuelle saken.
Derfor ber jeg Dem om å sende det til meg skriftlig
slik at jeg vet om jeg skal gå videre med min..."
Min kontakt.
"...min kontakt med selskapet i R eller ikke."
Han bestemte seg for ikke å sende det. Adressen står på baksiden.
Major Esterhazy.
27, rue de la Bienfaisance.
Walsin, Esterhazy.
74. infanteriregimentet i Rouen.
Rouen?
"Firmaet i R." Er det nok en forræder der?
Gi meg en liste over våre mest pålitelige politiinspektører. Noen diskret.
-Jeg spør major Henry. -Nei.
Jeg vil at dette blir mellom oss. Nå holder vi kontoret utenfor.
-Oberst Picquart? -Ja.
-Jean-Alfred Desvernine, fra politiet. -Perfekt.
Jeg har en jobb til Dem. En følsom sak.
Det står et navn inne i boka.
Jeg vil vite alt om ham.
Hvordan han bor, hvem han møter.
Og spesielt: Har han kontakt med noen ved den tyske ambassaden?
Det er veldig følsomt, forstår De? Ikke kom til departementet.
-Hvor snart kan De kontakte meg? -Gi meg en uke.
-Apollo, er det gresk? -Nei, det er en romersk kopi.
-Originalen er tapt. -Så det er en forfalskning?
Nei, det er en kopi. Det er ikke det samme.
-Jeg hadde foretrukket å fortelle det. -Hvorfor?
Jeg ba Lauth om å ikke nevne det for noen.
Han synes kanskje at jeg ikke er "noen"
Hvem sier imot?
Kan jeg gi Dem ett råd?
Gjerne.
Som ny i yrket er det lett å tro at hver mistenkt man møter er spion.
Men "major Esterhazy" er i Rouen, uten tilgang til klassifisert materiale.
Han er ingen.
Skal man tro på dette synes til og med Schwartzkoppen at det er tull.
Hold ham under oppsikt, men ikke kast bort tiden din.
Takk, major. Det var et godt råd.
Der er han.
-Det er ikke hans kone, antar jeg? -Nei.
Marguerite Pays. Registrert prostituert. 26 år.
Hun er kjent som Marguerite Firefinger.
-Spøker De? -Nei.
Han har ordnet en leilighet til henne i nærheten av Montmartre.
-Han jobbet vel i Rouen? -Der er han aldri.
-Aldri? -Og dette en interessant detalj.
I følge kameratene hans vil han ta artilleriutdannelse.
Han er jo ikke i artilleriet.
Vi bør gå.
Hva er neste skritt?
På rue de Lille, overfor den tyske ambassaden, er det et hus.
Der er det en leilighet til leie.
Tyskerne bruker første etasje som messe for offiserene sine.
Vi trenger utstyr der. Det er risikabelt og kostbart.
Hvorfor ikke bare skygge Esterhazy?
De så ham, oberst. Han er smart, han ser oss umiddelbart.
Lei leiligheten.
-God dag. -Herr oberst.
Oberst Schwartzkoppen er der nede.
Sammen med major Panizzardi, den italienske attachéen.
De kom på akkurat riktig tidspunkt.
Det er Schwartzkoppen...
Og Panizzardi.
Alessandro. En kjekk ung mann, ikke sant?
Ambassadøren, grev Münster.
Og noen diplomater og offiserer som vi ikke har identifisert ennå.
-Ikke Esterhazy? -Nei.
Herr oberst! De drar.
Herregud, de er forelsket.
Mine herrer. Jeg vil minne dere på at det dere skal se er hemmeligstemplet.
Kanonene våre har vært begrenset til to skudd i minuttet.
Jeg har æren av å presentere kanon 75.
Den har en hydraulisk brems som absorberer energien fra skuddet.
Man trenger ikke å stille inn siktet etter hvert skudd.
Takket være dette kan frekvensen multiplisert med ti!
Kanonmannskap, innta plasser!
Tolv skudd. Fyll opp, lad!
-Lader klar! -Skytter klar!
Fyr av!
Hvis våre tyske venner bestemmer seg for å besøke oss igjen...
...skal vi gi dem en varm velkomst!
-For 75! -For 75!
-Oberst Picquart? -Ja?
Oberst Foucault, militærattaché i Berlin. Har De tid et øyeblikk?
Ja.
Kjenner De dobbeltagenten i den tyske etterretningstjenesten?
-Cuers? -Cuers.
Han kom til meg i forrige uke.
Tyskerne har en spion i hæren vår.
-Ga han Dem et navn? -Det kjenner han ikke til.
Han er rundt 50 år gammel og sjef for en bataljon.
I to år har han sendt informasjon, hovedsakelig angående artilleriet.
Jeg tenkte ta De ville vite det.
Takk. Jeg skal undersøke det.
Vel, hva er som haster sånn?
Det var interessant!
Det interessante er i hånda hans.
-En stokk? -Nei.
Dette.
-Hvor lang tid er det mellom bildene? -Tolv minutter.
-Han tar ingen sikkerhetstiltak. -Han bryr seg ikke.
Herremin. Hva De klarer å få til i dag.
-Hva sa general Gonse? -Jeg har ikke snakket med ham.
Hvorfor ikke?
Jeg vil begrense saken til en så liten gruppe som mulig.
-Jeg vil varsle ministeren. -Hvorfor?
Da general Billot erstattet Mercier i Krigsdepartementet sa han
at han ville bli varslet om alle politiske problemer.
Ja vel. Snakk med ham. Men vær diskret.
Jeg vil ikke ha nok en Dreyfus-skandale.
Esterhazy, Esterhazy...
Navnet høres kjent ut.
-Har De hatt med ham å gjøre? -Det vekker minner i den gamle skallen.
Herr minister?
Søk i arkivet etter... hva var hele navnet hans?
Marie Charles Ferdinand Walsin Esterhazy, 74. infanteriregiment.
-Hvordan vil De gå videre? -Det er ikke lett.
I tillegg til bildene har vi bare et telegram som ikke ble sendt
og sladder fra en dobbeltagent i Berlin.
Da må De finne bevis, oberst.
-Vil De gå videre? -Selvfølgelig. Hvorfor ikke?
-Boisdeffre vil unngå en skandale. -Det ville vært en skandale å la ham gå.
Herr minister. Esterhazy har skrevet til oss.
-To ganger, i sommer. -Der ser man!
"Jeg ber om å bli umiddelbart forflyttet fra Rouen til generalstaben i Paris."
For en frekkhet!
Han vil finne ut av viktige hemmeligheter og bli rik.
-Kan jeg ta med brevene? -Selvfølgelig.
Takk.
Kan De vennligst oppgi ditt navn og yrke?
Alphonse Bertillon. Sjef for politiets rettsmedisinsk avdeling.
De er ekspert på grafologi.
De har blitt bedt om å sammenligne brevet til den utenlandske ambassaden...
...med håndskriften til tiltalte.
Er det hevet over enhver tvil at de er skrevet av samme person?
Jeg er helt sikker.
Det er riktignok likheter, men også forskjeller.
"O", og de doble s-ene. De sa det selv.
Ja, men det er med overlegg.
Det handler om "selvforfalskning", kan man kalle det.
Ikke glem at notatet ble skrevet på et utrolig tynt papir.
Som dette. Man skriver aldri brev på det.
Det gjør at man... Unnskyld meg.
...ser helt gjennom papiret, og kan bruke en mal under her, en modell.
En kopiert håndskrift.
Det er spesielt ett ord som er av ekstra stor interesse, ordet "interesse".
Jeg har gjengitt det her
på et rutemønster på fem millimeter, som da gir 12,5 millimeter.
Dere ser her at det er en forskyvning,
en overlapping av bokstavene på en og en kvart millimeter.
Her har vi nok en forstørrelse av ordet "interesse" som er veldig detaljert.
Hva ser dere? At det hver gang er et mellomrom.
Mellomrommet er nøyaktig en og en kvart millimeter.
Det er helt umulig at en person som kan skrive fritt på egen hånd
gjentar nøyaktig samme strek to ganger.
Det skjer en av en million ganger.
Konklusjonen er at Dreyfus har forfalsket sin egen håndskrift
da han ble avslørt, og det...
De sa akkurat at jeg er skyldig fordi håndskriften på lappen er min.
Det stemmer.
Jeg er også skyldig fordi håndskriften ikke er min.
Det stemmer!
Nå, herr major. Hva skal De si til ministeren?
At muligheten for å felle ham ikke er større enn 50-50.
Hvorfor det?
Hvilket motiv kan han ha? Det kan jo ikke være penger.
Han får personlige inntekter som er 20 ganger høyere enn kapteinlønnen.
Slik jeg ser det har De ikke funnet motivet.
Jøss, De skulle ha sett bevisene vi har mot jøden!
Et brev fra en utenlandsk offiser hvor han kaller ham "skurken D".
"Skurken D", sier De? Bruk det, da.
-Og avsløre vår hemmeligste kilde? -Dørene er låst.
Nei, vet De hva? Med Dreyfus og advokaten hans i rommet?
Tenk om jeg sto i retten og beskrev hva som står i mappene våre.
-Det er umulig, De har allerede vitnet. -De kan snakke med justitiarius.
Med all respekt, jeg er her for å observere, ikke for å gripe inn.
Ja vel. Jeg tar meg av det.
Major Henry, retten har mottatt informasjon om
at Deres forrige vitnesbyrd var ufullstendig.
Herr oberst, jeg ville unngå å avsløre hemmelig informasjon.
Glem det nå, herr major.
Hvis retten insisterer, så greit.
I mars fortalte en hederlig person oss...
...en ekstremt hederlig person...
...om en forræder i generalstaben som sendte hemmeligheter til en fremmed makt.
I juni gjentok han advarselen, med flere detaljer.
Fortsett, major.
Forræderen han pekte ut var den mannen.
-Lover De at det er sant? -Jeg lover.
Anklagen er ikke gyldig hvis vi ikke kan avhøre vitnet!
-Kan De gi oss navnet på informanten? -Det er ikke snakk om.
Herr major, hemmeligheten er trygg her.
Det er hemmeligheter i en offisers hode som ikke engang hatten hans får vite.
Slik avsluttet major Henry sitt vitnesbyrd.
Var det overbevisende, ifølge Dem?
Det var absolutt spektakulært.
Men ikke overbevisende.
Det var bare rykter.
Statistikkseksjonen har samlet en hemmelig mappe med knusende bevis mot Dreyfus.
De anser at dommerne bør bli kjent med den.
Jeg forstår hvorfor.
Dreyfus og advokaten hans får selvfølgelig ikke se sensitivt materiale.
-Er ikke det brudd på rettsprosessen? -Jo, rent teoretisk.
Likevel er det svært viktig at de ser det.
I sannhetens og rettferdighetens navn.
Forstår De, major Picquart?
Herr minister.
I det franske folkets navn...
...har den første permanente krigsretten i militærregjeringen i Paris
avsagt følgende dom.
I dag, 22. desember 1894
har den første permanente krigsrett i Paris,
etter å ha hørt påtalemyndighetens påstander og konklusjoner,
erklært at Dreyfus, Alfred, kaptein for det fjortende artilleriregimentet,
generalstabsoffiser i hæren,
er skyldig i en enstemmig dom.
Skyldig i å ha overlevert til en utenlandsk makt i Paris i 1894
en rekke sikkerhetstemplede dokumenter om nasjonens sikkerhet,
og dermed hatt kontakt med denne utenlandske makten...
Jeg lurte akkurat på om du hadde glemt meg.
Du har visst glemt meg.
Absolutt ikke.
Philippe kommer ikke tilbake til Paris i kveld. Husker du?
Selvfølgelig, min elskede. Jeg har tenkt på det i flere uker.
-Jeg har laget middag. -Det var hyggelig.
Kjære Lucie, for et fryktelig mareritt jeg har levd i de siste to årene.
Vaktene mine er ikke tillatt å snakke med meg.
Dagene går uten at jeg kan snakke med et eneste menneske.
Isolasjonen er så fullstendig at det føles som jeg er levende begravet.
Hvis det bare handlet om meg, ville jeg for lenge siden gått i graven.
Men det handler ikke bare om livet mitt.
Det handler om min ære.
Vår alles ære, og våre barns liv.
Nylig begynte de å lenke meg fast gjennom natten.
Jeg aner ikke hvorfor.
Det er ikke av forsiktighet. Det handler om hat.
En form for tortur.
Georges?
Jeg beklager, jeg fikk ikke sove.
-Hvor lenge har du stått der? -En stund.
Jeg ser brevene.
Kjærlighetsbrev?
Det er ingen fare.
Jeg kan ikke forvente troskap.
Det er ingenting, jeg lover deg.
Bare jobb?
Ja, bare jobb.
15 - 8.
Min herre.
-Oberst Picquart? -Herr Bertillon.
-Jeg er oberst Sandherrs etterfølger. -Ja, jeg har blitt fortalt det.
Hva kan jeg gjøre for Dem?
Jeg har to dokumenter jeg vil høre din uttalelse om.
Jeg bedømmer ikke på stedet.
I dette tilfellet vil De kanskje gjøre det.
Ja visst.
Det stemmer, ja selvfølgelig!
Vel? Er de like?
Forfatterskapet er identisk med Dreyfus sitt notat. Utvilsomt helt identisk.
Vil De skrive en uttalelse under ed om det?
Selvfølgelig. Hvis De ønsker det.
Hva sier De hvis jeg sier at brevet ikke er skrevet av Dreyfus?
Da ville jeg sagt at jødene har utdannet noen til å skrive som Dreyfus.
Jeg vil se de hemmeligstemplede Dreyfus-dokumentene.
-Major Henry har dem. -Major Henry har permisjon.
-Ja, herr oberst. -Så finn dem.
Er det ikke bedre å vente på Henry?
Hvorfor sier De imot meg, herr Gribelin? Finn dokumentene.
-Er dette alt? -Ja, herr oberst.
De har ikke blitt rørt siden krigsrettsforhandlingene.
"Min kjære venn...
...jeg sender over tolv kart over Nice som skurken D ga meg til dere.
Alexandrine...
Ikke ta i for mye..."
-Kan jeg snakke med Dem, general? -Umiddelbart?
Hvis det går bra.
Forlat oss.
Takk for at jeg får oppta tiden Deres.
Det er alltid en glede,
men jeg er veldig opptatt med forberedelsene til tsarens besøk.
-Hva er det som er så presserende? -Saken jeg snakket med Dem om forleden.
Major Esterhazy.
-Esterhazy? -Kan jeg gjøre litt plass?
-Selvfølgelig. -Takk.
De har allerede sett disse.
-Herremin, hva er alt dette? -Vi har fått et problem.
Jo raskere vi løser det, dess bedre.
Esterhazy skrev for å bli overført til generalstaben.
Ministeren ga meg disse brevene.
Jeg tenkte umiddelbart på likheten med dokumentene som bidro til å dømme Dreyfus.
Jeg viste dem til herr Bertillon, husker De?
-Ja, jeg husker, men... -Han bekreftet at de var identiske.
Etter det ville jeg undersøke det hemmelige bevismaterialet
som ble gitt til dommerne og brukt under rettsaken mot Dreyfus.
Vent litt...
Mener De at mappen fremdeles er der?
Ja, den er her.
Jeg må si at jeg ble overrasket over hvor svake bevisene var.
Et eneste brev kan indikere Dreyfus, og det er initialen "D", her.
Alt dette skulle jo forsvinne.
General Mercier beordret at dette skulle bli ødelagt etter rettsaken.
Det har ikke blitt gjort.
Men det er kanskje ikke det faktum at dokumentene finnes som er problemet.
Hva mener De?
Notatet.
Håndskriften.
At Dreyfus er uskyldig.
De får snakke med general Gonse. Han har ansvar for etterretningstjenesten.
De burde ha gått til ham først!
Selvfølgelig, men for hærens skyld bør vi handle raskt.
Jeg vet hva som er best for hæren min, oberst.
De må informere general Gonse. Han har fri og er på landet.
Herr general.
Kaptein!
Jeg trodde at jeg hadde uttrykt meg tydelig.
Jeg vil ikke ha nok en Dreyfus-sak.
Det er ikke nok en Dreyfus-sak. Det er den samme.
Å, Picquart!
-Velkommen til landet! -Herr general.
Hva fører Dem hit? Bli med.
-Så vi tok ikke riktig mann. -Dessverre virker det slik.
Notatet kan uansett ha blitt skrevet av en artillerioffiser som kjenner godt til
de fire delene av generalstaben, og det kan ikke være Esterhazy.
Det er Dreyfus.
Tvert imot, det var der vi begikk vår første feil.
Hvis De studerer notatet nærmere
så ser De at alt som er skrevet ned er notater.
Et om kanonen, et om beskyttelsestroppene, et om Madagaskar.
Dette er ikke offisielle dokumenter.
Nei, takk.
Det er sladder og gjetninger skrevet ned av en mann som vil tjene penger.
Det er ikke Dreyfus.
Det er Esterhazy.
-Kan jeg gi Dem et forslag, Picquart? -Gjerne.
Glem notatet.
Unnskyld meg?
Etterforsk Esterhazy hvis De vil. Men ikke bland inn notatet.
-Det er hovedbeviset mot Esterhazy. -Nei.
En rettssak har allerede slått fast hvem som har skrevet den.
Hvis Esterhazy og ikke Dreyfus er forræderen?
Det vil vi ikke oppdage, siden Dreyfus-saken er avsluttet.
Vi vil kanskje at den skal være avsluttet, men Dreyfus-familien aksepterer ikke det.
Jeg er redd at noen lekker, og at man beskylder hæren for å skjule sannheten.
Og hva foreslår De?
Dreyfus bør få en ny rettssak.
-Er De gal? -Er det virkelig så utrolig?
Selvfølgelig! Folk vil spørre seg hvordan dommerne kunne gjøre en slik feil.
Det fører til de hemmelige dokumentene. Det er umulig.
Hvorfor?
Fordi det ville stille oss i et dårlig lys!
Jeg forstår meg ikke på Dem.
Alle vet hva De mener om det utvalgte folket.
Hva gjør det at en jøde blir sittende på en steinøy?
Han er jo uskyldig.
Så sentimental De er!
Hvert lam og kattunge som blir født er like uskyldige som Alfred Dreyfus.
Det høres ut på Dem som jeg er en god venn av ham. Slik er det ikke.
Livet hadde vært lettere om han var skyldig.
Men forræderen er Esterhazy.
Kanskje det er Esterhazy, kanskje ikke.
Men hvis De ikke sier noe, får ingen vite det.
For en skrekkelig antydning.
-Skal jeg ta med hemmeligheten til graven? -Ja, visst.
Å ta med seg hemmeligheter til graven er selve essensen i vårt yrke.
Jeg har sagt alt jeg har å si i om temaet.
Ikke dra Dreyfus inn i dette.
Det er en ordre.
Kom inn!
Jeg går hjem for dagen.
God kveld.
-Jeg må låse porten. -Gi meg nøklene Deres, så gjør jeg det.
Jeg kan bli en stund...
Det er ikke nødvendig. Gi meg nøklene Deres.
"Jeg har klart å skaffe en patron til Lebel-geværet...Dubois. "
"Kjære advokat Bougre.
I morges møtte jeg herr Dubois.
Vi må møtes i dag."
Har De funnet noe interessant?
Hvem er Dubois?
Jacques Dubois?
Han jobber på et trykkeri som jobber for Krigsdepartementet.
I brevet til Schwarzkoppen...
De sa til dommerne at det antydet Dreyfus.
"Jeg sender over tolv kart over Nice som skurken D ga meg til Dem."
Skurken, det er egentlig Dubois, ikke sant?
Kanskje det.
Hva mener De med "kanskje det"?
Hvem kan man anta leverer kart over Nice:
Dreyfus eller en trykker som har kontakt med tyske og italienske militærattachéer?
Og her.
Dette er vel håndskriften Deres?
Her forsikrer De at den spanske militærattachéen, markis de Val Carlos
sa at det finnes en forræder i generalstaben.
Det stemmer.
"Tyskerne har en kontakt i generalstaben som gir dem informasjon.
Finn ham, Henry. Hvis jeg visste navnet hans hadde jeg sagt det!"
Der ser man.
Høres det ut som en spansk markis?
Jeg parafraserte.
Så hvis jeg i morgen spør markisen om han snakket med Dem om dette...
-...så ville han bekrefte det? -Nei. Han ville lyve. Alle gjør det.
Slutt nå, major! Denne mappen er rent oppspinn.
Kan jeg spørre om De har snakket med general Gonse?
Jeg sa at jeg tror at Dreyfus er uskyldig.
Og hvordan reagerte han på det?
-Han ba meg la det være. -La det da være, for Guds skyld!
De er våre overordnede. Vi adlyder ordrene deres. Uten dem er vi ingenting.
Jeg vet ikke om Dreyfus er uskyldig, og jeg bryr meg faktisk ikke.
Hvis jeg slår ned en mann på Deres ordre...
...og De senere erklærer at De tok feil navn, så er det ikke min feil.
Slik er hæren.
Kanskje ser Deres hær slik ut, men det gjør ikke min.
-God kveld, major Henry. -God kveld.
Herr oberst.
-God ide. -Jeg prøver virkelig å ta meg av det.
-Jeg vil virkelig ikke avsløre kilden. -Stol på meg, de får ikke vite noe.
Det tok sin tid.
Jeg visste ikke at vi hadde et møte.
Det har vi ikke. Jeg ville bare komme innom.
-Det har De aldri gjort før. -Jeg bør kanskje gjøre det oftere.
For en spesiell liten enhet De har her!
-Hvor er de hemmelige Dreyfus-dokumentene? -I kassaskapet.
Gi dem til meg, er De snill.
Takk.
Fra nå av skal jeg ta meg av dette personlig, hvis det er greit.
-Får jeg spørre hvorfor? -Nei.
-Er dette alt? -Selvfølgelig.
-Har De lagd kopier? -Nei.
Bra.
Fra nå av overleverer Henry alt materialet fra fru Bastian til meg.
De kan endre metodene, men ikke fakta.
Det er som det skal være, siden jeg er ansvarlig for etterretningstjenesten.
-Farvel, oberst. -Herr general.
De ser strålende ut. Men hvor er Philippe?
En krise i departementet. Han skal prøve å komme til andre akt.
Hvor har De tatt veien? Vi har ikke sett Dem på flere uker.
Obersten møter ikke noen av oss akkurat nå.
Han beveger seg i andre kretser nå.
Sier De nei til champagne? Det er alvorlig.
Hva er det, Georges?
Her kommer mannen Deres.
Jeg beklager, det gjaldt statsanliggender.
Picquart, jeg er glad for at De er her.
De har vel ikke lest avisen ennå?
Se her. En faksimile av notatet til Dreyfus.
Nå får vi se hvordan det ser ut.
Jævla journalister!
-Er det viktig? -Ja, visst.
Hoder vil helt sikkert rulle.
BEVISET FAKSIMILE AV NOTATET TIL DREYFUS
Skipet De styrer ser ut til å være på vei i alle retninger, oberst.
De har rett, det er et forferdelig brudd på statshemmeligheter.
Og det ender ikke der.
Vi har et anonymt brev i besittelse...
...som advarer oss om at Esterhazy snart vil bli angitt til varemannskammeret
som Dreyfus sin medskyldige.
Hva sier De til det?
Jeg er forferdet.
-Noen i generalstaben saboterer for meg. -Picquart!
-Behersk Dem, oberst. -Det er en uakseptabel anklage.
De er besatt av å erstatte Dreyfus med Esterhazy,
og ingenting skal stå i veien for målet ditt.
Jeg burde kaste deg i fengsel for grov tjenestefeil.
Det er en skitten affære, Picquart. De skuffer meg.
Jeg har ikke fortalt noen om etterforskningen min, jeg er ikke besatt.
Jeg fulgte bare sporene til Esterhazy.
Hva ville De gjort hvis De fant et bevis på at Dreyfus spionerte på oss?
Hvis beviset var tydelige hadde jeg selvfølgelig godtatt det.
Et slikt bevis foreligger ikke.
Vi har snappet opp et nytt brev...
...fra major Panizzardi til oberst Schwartzkoppen.
Her er avsnittet det gjelder:
"Jeg har lest at en tjenestemann skal etterforske Dreyfus-saken.
Hvis de ber om en ny forklaring i Roma,
så sier jeg at jeg aldri har hatt noe med jøden å gjøre.
Det er åpenbart.
Si det samme hvis de spør Dem.
Fordi ingen vil noen sinne få vite...
...hva som skjedde med ham."
Så.
-Hva sier De? -Kan jeg se?
Nei.
-Når fikk dere dette? -Henry fikk det for to uker siden.
Jeg håper virkelig at De ikke tviler på integriteten til Henry.
Hvis De er sikker på at dokumentet er ekte så godtar jeg det også.
Godtar De også at Dreyfus er skyldig?
Hvis dokumentet er ekte, ja.
Med tanke på Deres lange tjeneste har vi besluttet
å ikke foreta disiplinære tiltak mot Dem.
Derimot krever vi at De overlater alle dokumenter
i forbindelse med Esterhazy-etterforskningen.
De forlater Paris umiddelbart for å foreta en inspeksjonsreise angående sikkerheten
i våre østlige garnisoner.
-Blir jeg avskjediget fra hæren? -Ikke i det hele tatt.
De blir bare borte i noen dager.
Min herre! Hvilket ærende har De?
-Jeg skal møte advokat Leblois. -Jeg har sett Dem før.
Er De oberst Picquart?
Unnskyld meg.
-Georges! -God dag, Martha.
Kom inn.
Får De ikke mat i hæren lenger?
Det verste med Afrika er maten.
De aner ikke hvor mye jeg har savnet fransk mat.
Det var nydelig, takk.
Vil De bli her?
Hvis jeg kan. Bare en natt.
Har De ikke leiligheten Deres lenger?
-Jo, men jeg vil ikke dra dit. -Hvorfor ikke?
-Jeg mistenker at den er overvåket. -Av hvem?
Ser du de to mennene? De er sivile politimenn.
Hvordan kan du være så sikker på det?
Fordi de jobber for meg.
Da generalene innså at jeg ikke kom til å holde tyst
sendte de meg bort på en inspeksjonsreise i Somme.
Derfra sendte de meg til Nice, og så til Marseille.
Så Alger, deretter Tunisia.
Jeg fikk ikke engang dra hjem for å skifte.
-Jeg havnet i et afrikansk regiment. -Hvorfor sa De ikke noe?
De tar posten min, jeg blir konstant overvåket.
I forrige uke ville de sende meg på rekognosering nær Tripoli.
-Et selvmordsoppdrag. -Herregud!
Da innså jeg at jeg måtte tilbake til Paris, uansett risiko.
-Kan du bevise alt dette? -Selvfølgelig.
Du må gå offentlig ut med det.
Det er vanskelig for meg, Louis.
Hæren har vært hele livet mitt siden jeg var 18 år.
-Jeg vil unngå en skandale. -Det er allerede en skandale.
Oberst Picquart, er Dreyfus uskyldig?
Major Esterhazy sier at De jobber for det jødiske syndikatet, forklar Dem!
Jeg er general Georges Gabriel de Pellieux.
Jeg er har befal for Seine-departementet.
Jeg har av krigsministeren fått i oppdrag å etterforske
informasjonen De har samlet angående major Esterhazy.
-Forstår De? -Ja, herr general.
Vet De hva dette er?
Ja, det er telegrammet Schwartzkoppen skrev, som aldri ble sendt.
Hvem ga det til Lauth for at han skulle sette det sammen?
Jeg.
Så det finnes ingen bevis for at det kommer fra ambassaden.
De hadde kunnet lagt til telegrammet selv.
Det gjorde jeg ikke.
Visste De at telegrammet er forfalsket?
Analyser har vist at et navn er slettet, og skrevet Esterhazy i stedet.
I så fall det ble gjort etter min avreise.
-Jeg tror at De forfalsket det. -Hvorfor skulle jeg det?
Fordi De får betalt av et jødisk syndikat som ønsker å befri Dreyfus.
Altså forfalsket De bevis mot Esterhazy.
Det var ikke nødvendig. Notatet er alene bevis på hans skyld.
Ja visst. Notatet.
Jeg er glad for at De tok det opp.
-Sendte De kopien til Le Matin ? -Nei.
-Lekket De informasjon til pressen? -Nei.
Avslørte De detaljer om etterforskningen for advokat Leblois?
-Ja, men hvis jeg kan forklare... -Vi trenger ingen forklaring.
Å avsløre klassifisert informasjon er en kriminell handling.
Advokat Leblois fortalte visepresidenten i senatet om saken.
-Jeg vet ikke hvordan pressen fikk det. -De vet ikke!
Men fortell, hvilken hemmelig informasjon har De avslørt for fru Monnier?
-Fru Monnier? -Ektefellen til Philippe Monnier.
I utenriksdepartementet.
-Hun er ikke involvert. -Det bestemmer ikke De.
Kjenner De dem igjen?
-Det er personlige brev! -Det fastslår Deres intime forbindelse...
-...til fru Monnier. -Har dere ransaket leiligheten min!
Esterhazy hevder å ha sett dokumenter fra etterforskningen mot ham
som De oppbevarte hos Dem.
De ble gitt til ham av en kvinne i slør. Vi tror at det er fru Monnier.
I slør?
-Det er ikke morsomt, oberst. -Jo, det er en dårlig farse.
Skal De ikke stille spørsmål om selve saken?
Ikke vær uhøflig!
Som at Esterhazys håndskrift er identisk med den på notatet?
De utførte etterforskningen!
Eller at noen av dokumentene som felte Dreyfus var forfalsket!
-Det inngår ikke i etterforskningen. -Er jeg arrestert?
-Ikke ennå. -Da må De ha meg unnskyldt, herr general.
Etterforskningen Deres er en farse, og jeg nekter å spille en rolle i den.
Sett Dem, oberst.
Vi er ikke ferdige!
Oberst!
Takk.
Her, drikk dette.
De fortalte det til Philippe.
Jeg har alltid visst at han kom til å bli voldelig.
Når general...
-Pellieux. -Ja, akkurat.
Da han var ferdig med å avhøre meg kjørte hæren meg hjem, i bil.
Philippe ventet på meg.
Han sendte jentene til søsteren sin.
Han sa at jeg ikke var verdig å være moren deres.
Og at jeg ikke kom til å møte dem etter skilsmissen.
Kan han virkelig gjøre det?
Nei, selvfølgelig ikke.
Du trenger en advokat.
Vi spør Louis.
Og så bør du forlate Paris en stund.
Hvorfor?
For å unngå pressen. Har du et sted å dra til?
Jeg kan bo hos søsteren min, i Toulon.
Det høres bra ut.
Og du?
Jeg klarer meg.
Vi er fremme.
Ja, takk.
-God kveld, min herre. -God kveld.
Godt gjort, Georges.
-Verten vår, herr Charpentier. -Hyggelig å møte Dem, oberst.
-Charpentier er størst forlegger i Paris. -Det er lett å si.
-Takk for at De organiserte dette. -Det er en ære. Denne veien.
Mine herrer, oberst Picquart.
Oberst, la meg presentere senator Arthur Ranc.
-Dette er Joseph Reinach. -God dag.
Han er medlem av varemannskammeret, og koordinerer den politiske kampanjen.
Dette er Georges Clemenceau, lederforfatter ved L'Aurore .
-Oberst. -Og...Mathieu Dreyfus.
Som har kjempet i tre år for å gi broren rettferdighet.
Familien min og jeg har ikke ord for å uttrykke vår takknemlighet, oberst.
Ikke takk meg, jeg følger bare samvittigheten min.
Til slutt har jeg æren av å presentere herr Émile Zola.
Jeg er en stor beundrer, oberst.
Slik jeg er av Deres verk.
Generalstaben har plassert seg i situasjonen
å skulle forsvare den skyldige, Ferdinand Esterhazy
for å holde Dreyfus, som er uskyldig, i fengsel.
Det må bety, og kan ikke bety noe annet enn...
...at jeg er hjernen bak en avskyelig konspirasjon mot Esterhazy.
-Og jeg må straffes. -Hva tror De skjer med Dem nå?
Jeg regner med å bli arrestert.
Arrestert, kastet i fengsel og sparket fra hæren.
Så dum kan vel ikke hæren være?
Da forblir Dreyfus på Djeveløya.
-Det er det verste jeg har hørt. -Man skammer seg over å være fransk.
Hvordan kan vi hjelpe Dem, rent praktisk?
Noen må avsløre historien på en måte som alle forstår.
Som offiser kan jeg verken snakke eller skrive om det.
De kan ikke det.
Men det kan jeg.
Kanskje de sender meg til Djeveløya.
Dreyfus blir nok glad for selskap.
Hvordan kan du spøke med dette?
Jeg utstår ikke tanken på deg alene i en celle.
Det gjør ikke meg noe. Det er en festning, ikke fengsel.
Jeg får tatt igjen litt lesing.
Jeg beklager at jeg trakk deg inn i denne historien.
Jeg trakk inn meg selv.
Oberst Picquart, jeg har en arrestordre fra Krigsdepartementet.
Kan jeg ta våpenet Deres?
L'Aurore Kjøp L'Aurore!
"Jeg anklager!" Et brev av Zola!
Oppsiktsvekkende dreining i Dreyfus-saken! Kjøp L'Aurore !
"Jeg anklager!" Et brev fra Zola til presidenten!
Kjøp L'Aurore !
-Gutt! Gutt, her! -Kan vi stoppe?
Kjøp L'Aurore !
Hva står det?
"Ja, vi er vitne til et skammelige spetakkel
av fortapte menn i gjeld og kriminalitet, hvis uskyld bedyres.
Samtidig som man slår ned på hederligheten, en mann uten skyld.
Når et samfunn har kommet dit går det snart under."
Slike ting bør ikke bli trykket!
Jeg anklager oberstløytnant du Paty de Clam
for å være djevelens arbeider i dette justismordet.
Jeg anklager general Mercier. for å være medskyldig
i det minste i åndssvakhet, til en av århundrets store urettferdigheter.
Jeg anklager general Billot for å ha holdt i hånden
utvilsomme bevis på Dreyfus' uskyld, og for å ha hysjet dem ned.
For å være skyldig i forbrytelser mot menneskeheten og rettferdighet
for politiske formål, og for å redde generalstabens omdømme.
Jeg anklager general Pellieux og major Ravari for kriminell etterforskning.
En fryktelig partisk etterforskning,
hvor vi ser et udødelig monument for naiv dristighet.
Jeg anklager håndskriftekspertene for å ha avlagt falske rapporter,
med mindre de lider av en sykdom som påvirker både syn og dømmekraft.
Jeg anklager generalene Boisdeffre og Gonse for å være medskyldige.
En utvilsom tjenestemannsiver.
Mulig er det den ånden som gjør Krigsdepartementet uantastelig.
Jeg anklager til slutt den første krigsretten for lovbrudd
ved å dømme en mann med hjelp av hemmelige bevis.
Jeg anklager den andre krigsretten for å skjule denne forbrytelsen på ordre,
og gjennom denne forbrytelsen bevisst har frifunnet en skyldig.
Jeg er klar over at jeg i og med disse anklagene
kan tiltales etter paragraf 30 og 31 ved lov av 29. juli 1881,
som gjelder ærekrenkelsesforbrytelser. Jeg utsetter meg for dette frivillig.
Død over Zola! Død over ham!
Zola er en jøde!
DØD OVER JØDENE
Min kjære Georges.
Louis!
-Har du det bra? -Ja.
-Bra. -Her...
Ser man det.
-For et hyggelig rom. -Ja, ikke sant? Sett deg ned.
Takk.
Zola er siktet for ærekrenkelse.
-Av hæren? -Av regjeringen.
-Når skal saken for retten? -Snart. Om to uker.
Bra.
Zola og Clemenceau vil ha deg som vitne.
-Ja, selvfølgelig. -Da så.
De har den mest aggressive advokaten i Paris, Fernand Labori.
-Labori? -Ja, sier navnet deg noe?
Han kalles "vikingen". Ingenting?
Nei.
Picquart, din lømmel!
Sverger De å si sannheten og kun sannheten?
Jeg sverger.
-Navnet Deres? -Marie-Georges Picquart.
-Hjemsted? -Festningen i Mont Valérien.
Advokat Labori?
Kan oberst Picquart fortelle hva han vet om Esterhazy-saken?
I løpet av våren 1896...
...fikk jeg biter av et telegram i hendene.
En utenlandsk militærattaché hadde skrevet det til en viss major Esterhazy.
Det antydet at Esterhazy sendte informasjon til ham.
Da begynte jeg å overvåke major Esterhazy.
Fire måneder senere ba han om å bli overført til generalstaben.
To ganger.
Håndskriften virket identisk med den i dokumentet som blir kalt "notatet",
som var antatt å være skrevet av kaptein Dreyfus.
Det ble bekreftet av regjeringens ekspert.
Informerte De deres overordnede om denne oppsiktsvekkende nyheten?
-Ja, det gjorde jeg. -Og hva sa de?
De ba meg om å holde de to sakene adskilt.
Major Lauth, kan vi be Dem å komme frem?
I ditt vitnesbyrd forklarte De at De tror at oberst Picquart...
...la telegrammet til de dokumentene som ennå ikke var håndtert.
Det tror jeg.
-Oberst Picquart? -At han tror det, gjør det ikke riktig.
Oberst Henry, kan De komme frem? Takk, major Lauth.
Oberst Henry, De sier at De så
oberst Picquart vise de hemmelige dokumentene til vennen advokat Leblois.
Det stemmer. På kontoret hans.
Han viste dokumentet som omtalte Dreyfus som "skurken D".
Jeg har aldri vist dokumentene til noen.
Jeg vet hva jeg så. Jeg kan ikke si noe annet.
Kan jeg stille et spørsmål?
-Hvor langt inn på kontoret var Henry? -Jeg stakk hodet mitt inn døren.
Hvordan kunne han da se hvilket dokument det var?
-Jeg så det klart og tydelig. -Teksten er utydelig.
Han kan ikke ha identifisert det på den avstanden.
Jeg kjenner dokumentet bedre enn noen andre, og jeg så det!
Vil De ha informasjon? Det skal De få.
Jeg skal si det en gang for alle. Oberst Picquart lyver!
Å! Herr justitiarius!
Dere hørte at oberst Henry kalte meg en løgner.
Major Lauth anklaget meg uten bevis for å ha forfalsket telegrammet.
Vil dere at jeg skal fortelle hvorfor?
-Arkitektene bak Dreyfus-avtalen... -Vokt ordene Deres!
Henry, Gribelin, Lauth og general Gonse prøver å skjule feilene
begått av min forgjenger, den syke oberst Sandherr.
-Sett Dem ned! -Vil De vite hva min forbrytelse var?
Å tro at vi kunne forsvare vår ære med noe annet enn blind lydighet.
I morgen kan jeg bli kastet ut av hæren, som jeg har gitt 25 år av livet mitt.
Det får så bli.
Det er min plikt å søke sannhet og rettferdighet.
-Slik tjener man hæren sin. -Det er nok!
-Gjennom ærlighet! -Leve Picquart!
Jeg vil kreve oppreisning for denne fornærmelsen.
General Pellieux, kan De komme frem?
-Vi lytter, herr general. -Vi har ikke sagt noe om Dreyfus-saken.
Det er res judicata , saken er allerede dømt.
Men når vi ser hvordan den ble dømt...
Jeg sier som oberst Henry. Hvis De vil ha opplysning, skal De få det.
Krigsdepartementet mottok i november '96 ubestridte bevis for Dreyfus sin skyld.
Jeg så dem.
Det er et brev fra en utenlandsk militærattaché til en annen, med ordene:
"Det dukker opp spørsmål om Dreyfus-saken."
"Tilstå aldri kontakten vi har hatt med den jøden."
-Omtrent slik. -Jeg ber om ordet.
Unnskyld meg, men det er jeg som har ordet.
-Jeg krever å få se bevisene! -Advokat Labori!
General Gonse, kan De komme frem?
Hæren har ingenting å frykte, men slike dokumenter må forbli konfidensielle.
General Boisdeffre kan bekrefte det jeg har sagt.
Så kall inn general Boisdeffre!
Leve generalen!
Leve hæren!
Leve nasjonen!
Stille!
Vi lytter, herr general.
Jeg har hørt vitnemålet til general Pellieux, og bekrefter det.
Det gjenspeiler virkeligheten nøyaktig.
Jeg sier ikke mer.
Men mine herrer...
...la meg legge til en ting.
Dere er juryen vår.
Dere er nasjonen vår.
Hvis nasjonen vår ikke lenger stoler på befalet for hæren sin...
...de som er ansvarlige for landets forsvar...
...er vi beredt til å overlate denne tunge oppgaven til andre.
-Bare si i fra! -Herr ordstyrer! Det er et statskupp!
Truer hærens øverstkommanderende med å gå av hvis De ikke får dommen De krever?
De har ikke ordet. Saken er avsluttet.
-Takk for det. -Jeg har også spørsmål!
De har ikke ordet!
-Oberst Picquart vil si noe. -Oberst Picquart, kom frem.
Hvis generalene Pellieux og Boisdeffre ikke hadde tatt opp dets eksistens...
...hadde jeg ikke snakket om det.
Men nå føler jeg meg fritatt fra min taushetsplikt.
Brevet de snakker om, det "ubestridelige beviset"...
...er en forfalskning.
Stille!
23. februar 1898
Spørsmålet er: Publiserte Émile Zola løgner bevisst
for å undergrave hærens heder og ære?
Mine herrer i juryen, hva er deres dom?
På min ære og samvittighet.
Juryens dom er:
Ja, den siktede er skyldig.
Herr Émile Zola, vi dømmer Dem til ett år i fengsel og en bot på 3000 franc.
Bravo!
Mine herrer!
Hvis noen av dere blir skadet, avsluttes duellen.
Etter inspeksjon av skaden, og hvis den skadde ønsker det,
kan duellen gjenopptas.
En garde!
Dueller!
Ærede dommer, det er latterlig!
Slutt!
Doktor! Undersøk såret, er De snill.
Det er ingenting. Han bommet akkurat.
-Mannen er jo gal. -Nei, herr senator. Han er desperat.
Det er ingenting. Det er ingenting!
Jeg er klar.
En garde!
Dueller!
Slutt!
Nei! Jeg kan fortsette.
Gi meg et øyeblikk!
Besøk.
-Hvem er det? -Labori.
Vel, hvordan har De det?
Adressen er dårligere enn Mont Valérien.
Jeg har en gave til Dem.
"I dag i Krigsdepartementet ble oberst Henry avslørt, som selv innrømmet
at han forfalsket brevet fra 1896 hvor Dreyfus ble nevnt.
Krigsministeren beordret umiddelbart at Henry skulle arresteres,
og han ble ført til festningen Mont Valérien."
-Hvorfor tilsto han? -Han hadde ikke noe valg.
Brevet hans, det ubestridte beviset, var dårlig utført.
Han hadde limt sammen to papirbiter.
-Stakkars idiot. -De må gjenoppta rettssaken.
Og hente hjem Dreyfus.
Jeg henter frem Henry, så feller vi regjeringen.
-Det er Picquart! -Oberst Picquart!
La ham snakke,vær så snill. La ham snakke!
Mine herrer, jeg er fornøyd med, etter å ha vært fengslet i nesten et år,
så har regjeringen henlagt alle siktelser mot meg,
og erkjent at dommen mot kaptein Dreyfus må gås gjennom på nytt.
Jeg krever at Esterhazy, den virkelige skyldige, arresteres. Takk.
Han har utfordret Dem til duell.
Jeg trenger ikke å svare en simpel kriminell. Rettferdigheten tar seg av ham.
Det er ham!
Nå tar jeg deg, din feige slusk!
-Jeg skal ha opprettelse! -Gå til horene dine for det.
Feiging! Sviker!
Skitne jøde!
DREYFUS I FRANKRIKE
KAPTEIN DREYFUS REPATRIERT ANKOMMER RENNES
MAN VENTER PÅ AT HAN KOMMER
FORRÆDEREN I RENNES
-Navn? -Alfred Dreyfus.
-Snakk høyere. -Alfred Dreyfus.
-Alder? -39 år.
-Fødested? -Mulhouse.
-Grad? -Kaptein, utnevnt av generalstaben.
De er siktet for forræderi.
Hva har De å si?
Jeg er... Jeg er uskyldig.
Jeg gjentar...
...for min ære og for mine barn...
...herr oberst, jeg sverger - jeg er uskyldig!
Til høyre!
På stedet hvil!
General Mercier har ordet.
Ja, jeg ga ordre om å holde tilbake bevis for dommerne.
Ja, det var et hemmelig dokument, det skulle være hemmelig.
Tillat meg å legge til en siste ting.
Jeg er en ærlig mann, sønn av en ærlig mann.
Hvis jeg hadde noe tvil ville jeg vært den første til å be om unnskyldning...
Det er det De bør si!
Men slik er det ikke.
Ingenting har rokket ved min overbevisning siden 1894.
Den ble heller styrket av de patetiske forsøkene på å frikjenne Dreyfus.
For ikke å snakke om alle de millionene han har fått av jødene.
Herr ordstyrer, kan jeg avhøre vitnet?
Med tanke på hva klokka er, bør vi fortsette med avhøret i morgen.
-Men hva... -Forhandlingene avsluttes.
De kan trekke Dem tilbake, herr general.
Georges?
-Er du klar? -Ja, jeg kommer.
Picquart! Gast!
God dag, Labori.
-Er De klar for kamp? -Jeg er i toppform.
Vi skal sende general Mercier til himmel med ammunisjonen jeg har.
Herregud.
-Hjelp! Hjelp oss! -Bli hos ham.
Hjelp!
Stopp ham! Morder! Stopp ham!
I det franske folkets navn...
...har den 9. september 1899...
...krigsretten i den tiende regionen av hæren...
...kjent Dreyfus, Alfred...
...kaptein i fjortende artilleriregiment...
...med flertallet fem stemmer mot to...
...skyldig i høyforræderi.
Derimot.
Retten har med samme flertall erkjent formildende omstendigheter,
og forkorter dermed dommen til fengsel i ti år.
Formildende omstendigheter...
Ta hånd om min kone.
Beklager at du måtte vente.
-Mathieu Dreyfus ville snakke med meg. -Hva ville han?
Broren hans kan benådes, og han ville ha min mening.
Det er jo fantastiske nyheter, Georges.
Hva sa du?
At han ikke bør godta det.
-Han blir jo fri. -Fri, ja. Men formelt er han skyldig.
-Han har ikke sett barna sine på fem år. -Han må holde ut.
Vi vinner, det er jeg sikker på. Men det går raskere hvis han sitter inne.
Gutt! En konjakk.
Nå som skilsmissen din er fullført skal vi kunne gifte oss.
Det kunne vi.
Burde vi gjøre det da?
Vil du at jeg skal fri til deg?
Ikke akkurat.
-Hvorfor ikke? -Fordi...
...hvis det er slik du stiller spørsmålet så virker du ikke så interessert.
Beklager.
Vil du bli min ektefelle?
Nei.
Er du seriøs? Sier du nei?
Du er ikke typen til å gifte deg, Georges.
Og du har fått meg til å forstå at jeg ikke er det heller.
Vi kan vel fortsette som før?
ALFRED DREYFUS AKSEPTERTE BENÅDINGEN
SYV ÅR SENERE ERKLÆRTE HØYESTERETT HAM FOR USKYLDIG
HAN BLE GJENINNSATT I HÆREN
Herr minister, major Dreyfus er her.
Send ham inn.
Herr general.
Major.
Stig på.
Sett Dem ned.
-Har De vært her før? -Nei, herr minister.
Ja...hva ville De snakke om?
Min tjenestegrad.
Min forfremmelse til major regner ikke med årene som fengslet.
Mens Deres forfremmelse, hvis De tillater meg å si det,
ser på Deres åtte år utenfor hæren som om De var i aktiv tjeneste.
Det er ikke riktig.
Det er en partisk avgjørelse.
Jeg forstår.
Hva vil De at jeg skal gjøre med det?
Å forfremme meg til den rangen jeg burde ha.
-Og hvilken rang skulle det vært? -Oberstløytnant.
-Det vil kreve en spesiell lov. -Det får så være. Det er rettferdig.
-Det er umulig. -Hvorfor?
Loven ville aldri gått gjennom. Det politiske klima har endret seg...
Det er vanskelig nok å samarbeide med menn som tidligere var våre fiender.
-Hvordan kan jeg ta opp dette igjen? -Det er det eneste rette.
Jeg beklager, Dreyfus. Det er umulig.
Hvis det var alt...?
Ja, det var alt.
Jeg beklager at vi under alle disse årene ikke har kunnet snakke i enerom.
Nei, det stemmer.
Ikke siden den morgenen da jeg ble arrestert.
Ja. Jeg beklager min rolle i denne forferdelige farsen.
De klarte Dem godt, vil jeg si.
Det er fint å ha gjort alt det, og så gå inn i nasjonens regjering.
Uansett...og det er rart å si, men jeg hadde ikke kommet hit uten Dem.
Nei, herr general.
De kom hit fordi De gjorde plikten Deres.
DE TO MENNENE MØTTES ALDRI IGJEN
EN OFFISER OG SPION
Subtitles by sub.Trader subscene.com
ETTER EN ROMAN AV ROBERT HARRIS
Norske tekster: Anders Svendsen
Ansvarlig utgiver: Sven-Erik Olsson