På siste halvdel av 1800-tallet tillot Japan handel med Vesten.
Kjøpmenn i jakt på eventyr kom fra hele verden, mange var engelskmenn.
Noen handlet med silke og ris og bodde i enklaver rundt frihavnene.
De tok med seg sine familier og tilhengere og skapte små imperier-
-der de prøvde å ta til seg denne merkelige kulturen.
Dens skjønnhet og farer.
Drømmen om Japan.
Kjærligheten og naturen forkledd.
All verden-
-er en scene.
Min herre.
Nei!
Far! Nei!
Herre! Herre.
Den gamle hertugen er fordrevet av sin yngre bror, den nye hertugen.
-Hvor er den gamle hertugen? -Han er alt i Ardennerskogen.
SOM DERE VIL HA DET
Å, Rosalind,-
-min søte kusine, vær glad og munter, er du snill!
Kjære Celia, jeg viser mer glede enn jeg har i meg,-
-og så vil du at jeg skal være enda gladere?
Du kan ikke lære meg å glemme en landsflyktig far.
Du vet, min far har ikke andre barn enn meg. Flere får han neppe heller.
Du skal så visst arve ham når han dør.
For det han har fratatt din far med makt,-
-det skal jeg gi deg tilbake med hengivenhet.
Æresord. Bryter jeg eden, så la meg forvandles til et monster!
Så, min søte Rosa, kjære Rosa,-
-vær glad.
Nå, hva skal vi finne på da?
-Nå, kvikkhet, hvor vandrer du? -Frøken, du må komme til din far.
-Har du blitt budbærer? -Nei, ved min ære!
Jeg måtte gå etter deg.
Monsieur Le Beau! Hva er nytt?
Jeg skal fortelle om begynnelsen.
Om det behager dere, kan dere selv få se slutten,-
-for det beste står igjen.
-Nå, min herre, hva gjør du her? -Ingenting.
Jeg har ikke lært å gjøre noenting.
-Vet du hvor du er, herre? -Ja, svært godt.
Vet du hvem som står for deg?
Ja, bedre enn den som står for meg vet hvem jeg er.
Du er min eldste bror, gjennom blodsbåndet burde du kjenne meg.
Nasjonenes høflighet gir deg forrang som den førstefødte,-
-men samme tradisjon berøver meg ikke mitt blod-
-om det så var tyve brødre mellom oss.
Rolig, mine herrer!
Nå, nå, eldre bror, til dette er du for ung.
Legger du hånd på meg, slyngel?
Jeg er ingen slyngel, men yngste sønn av Roland de Bois.
Var du ikke min bror, ville jeg ikke løsnet strupetaket-
-før jeg hadde revet ut tungen på deg.
Mine herrer! Vær enige for minnet om deres far.
Slipp meg, sier jeg!
Min far påla deg i testamentet å gi meg en god oppdragelse.
Dere har oppdratt meg som en bonde.
Du har fratatt meg alle egenskaper tilhørende en herre.
Min fars ånd vokser. Jeg tåler det ikke lenger.
Så unn meg øvelser verdig min stand-
-eller gi meg arven som min far har testamentert meg.
-Med den skal jeg søke lykken. -Hva skal du gjøre?
Tigge når den er brukt opp?
Godt. Inn med deg. Jeg vil ikke lenger besværes av deg,-
-du skal få viljen din til et visst punkt.
Kom deg vekk med ham, din gamle hund.
"Gamle hund", er det min lønn?
Riktignok har jeg mistet tennene i din tjeneste.
Gud signe min gamle husbond! Han ville aldri sagt slike ting.
Du bryter for den nye hertugen?
Ja visst gjør han det. Vi har kommet hit for å si deg noe.
Man har i stillhet latt ham få vite at din yngre bror Orlando-
-akter å komme hit i morgen og kjempe mot ham.
Broren din er ung og vek,-
-og for din skyld vil Charles nødig ødelegge ham.
Hør her, Charles.
Det er den mest egenrådige gutten...
Full av ærgjerrighet.
En lumsk og nedrig renkesmed mot meg, sin kjødelige bror.
Derfor gjør du som du vil.
Han kommer etter deg med gift,-
-fanger deg med et forræderisk knep-
-og slipper deg aldri før han har tatt livet av deg.
Jeg er hjertens glad for at vi gikk hit.
Han skal få sin lønn.
Farvel, Deres Nåde.
Farvel, gode Charles.
Jeg håper jeg skal få se en lykkelig slutt på ham,-
-for mitt hjerte, jeg vet ikke hvorfor,-
-hater ingenting like mye som ham.
Likevel...
...er han godsinnet!
Ikke lærd, men likevel kunnskapsrik,-
-full av edle tankesett.
Så festet i mitt folks hjerter,
-som kjenner ham best,-
-slik at jeg selv helt faller i vanære.
Men...
...slik kan det ikke forbli lenger.
Denne bryteren skal klare saken.
-Skal vi se på brytingen, kusine? -Det må dere om dere blir her.
Det begynner straks.
Hva nå? Min datter, min kusine!
Har dere sneket dere hit for å se på brytingen?
Ja, min prins, om det behager å tillate oss det.
Dere vil nok finne det lite underholdende.
Striden er altfor ujevn.
Av medynk med utfordrerens ungdom-
-vil jeg fraråde ham det, men han er ikke å snakke til.
Snakk med ham, jenter, se om dere kan overtale ham.
Unge mann, har du utfordret bryteren Charles?
Unge mann, ditt mot er for djervt for dine år.
Vi ber deg tenke på din sikkerhet og avstå fra dette forsøket.
Gjør det, unge mann. Ryktet ditt skal ikke lide ved det.
Vi skal anmode hertugen om at brytingen ikke skal finne sted.
Jeg ber dere, straff meg ikke med et så hardt omdømme.
Jeg er skyldig-
-om jeg nekter så skjønne og edle damer noe.
Men la deres vakre...
...øyne og deres gode ønsker følge meg og mitt forsøk.
Blir jeg overvunnet, vanæres en som aldri har nytt godt av aktelse.
Drepes jeg, så dør bare en som ønsker det.
Jeg gjør ikke mine venner bedrøvet, for ingen vil sørge.
Verden lider ingen urett, for jeg eier ingenting i verden.
Jeg fyller bare en plass-
-som kan fylles bedre når jeg lar den stå tom.
Den lille styrken jeg har, vil jeg la være hos deg.
Min også, som en liten del av hennes.
Farvel.
Vel, hvor er ynglingen-
-som lengter så etter å få ligge med Moder Jord?
Her, herre.
Dere skal bare prøve en gang.
La Herkules være din hjelp, unge mann.
Du skulle ikke ha hånet meg.
Storartet, unge mann!
Ikke mer!
Ikke mer.
-Hvordan går det med deg, Charles? -Han kan ikke snakke, herre.
Bær ham bort.
-Hva er ditt navn, unge mann? -Orlando, herre.
Yngste sønn av sir Roland de Bois.
Hadde bare en annen vært din far.
Hele verden aktet ham og æret ham,-
-men han forble min fiende.
Din bragd ville gitt meg større glede-
-om du stammet fra et annet hus.
Min far har elsket Roland som sitt liv, hele verden tenkte som min far.
At far var så brysk og misunnelig, plager meg.
En velfortjent seier!
Bær dette smykket som et minne-
-om en som er fordrevet fra lykkens tjeneste-
-og skulle gitt mer... om hun hadde eid mer.
Jeg kan ikke si takk.
Du ropte, herre?
Du har kjempet berømmelig, og...
...beseiret flere enn din uvenn.
Kom, kusine!
Arme Orlando, du er overvunnet.
Kom!
Min herre, jeg ber Dem vennlig å dra herfra straks-
-selv om De fortjener ros, vennlighet og hyllest.
Jeg takker Dem. Hvem var fyrstens datter av dem som så brytingen?
Ingen av dem, etter vesen å dømme.
Men den minste var virkelig hans datter.
Den andre er den landsforviste hertugens.
Onkelen, som tok makten, holder henne så Celia får selskap.
Deres kjærlighet er sterkere enn blodsbånd mellom søstre.
Nylig har han begynt å mislike sin vakre niese.
Av ingen annen grunn enn at folket priser hennes dyder-
-og har medynk for skjebnen hennes far har lidd.
På min ære, denne ondskapen skal snart bryte voldsomt ut.
Jeg håper at jeg i en bedre verden enn denne-
-kan bli kjent med Dem som venn.
Jeg står i varig gjeld til Dem. Farvel.
Fra asken og til ilden går mitt spor-
-fra maktsyk hertug til en maktsyk bror.
Men Rosalind er himmelsk!
Nå, Rosalind! Cupido forbarme seg. Ikke et ord?
-Ikke engang ett å kaste til hunden. -Men er dette for din fars skyld?
Nei, en del er for mitt barns fars skyld.
Men la oss snakke alvorlig. Er det mulig at du på et øyeblikk-
-har blitt betatt av Rolands yngste sønn?
Hertugen, min far, elsket hans far inderlig.
Følger det av det at du skal elske hans sønn inderlig?
Frøken, for din egen skyld, forlat vårt hoff så fort du kan!
-Jeg, onkel? -Du.
Om du i løpet av ti dager finnes-
-så nær dette hoff som ti mil, skal det bli din død.
La meg få kjennskap til hva min synd består i, Deres Nåde.
Jeg har aldri engang med ufødt tanke fornærmet Dem.
Det er nok at jeg ikke stoler på deg.
Men din mistro kan ikke gjøre meg troløs.
Du er din fars datter, det er nok.
-Kjære fyrste, hør på meg. -Ja, Celia.
For din skyld fikk hun bli. Ellers var hun blitt jaget med sin far.
Hun er for slu for deg. Hennes jevne og stille vesen og tålmod-
-gjør folk så rørt at de ynker henne.
Ditt fjols, hun stjeler jo din posisjon!
Ditt verd blir større og din glans sterkere med henne borte.
Hold munnen lukket. Dommen står fast-
-som jeg har felt. Hun er landsforvist.
Fell samme dom over meg, Deres Nåde. For uten henne kan jeg ikke leve.
Du er et fjols!
Pass opp, niese. Om du forhaler tiden-
-ved min ære og mitt ord som fyrste...
...da dør du!
Hvem der?
Min kjære husbond! Som å se min gamle sir Roland!
Hva gjør De her? Deres bror... Nei, ikke bror, men likevel sønn...
Nei, ikke heller kaller jeg ham sønn. Han har hørt lovord om Dem-
-og akter i natt å brenne både huset og Dem.
-Hvor skal jeg da dra, Adam? -Det er det samme, bare ikke hit.
Hva ellers skal jeg gjøre?
Jeg underkaster meg heller en blodig brors mordlyst.
Nei, gjør det ikke.
Jeg har fem hundre kroner, spart opp av lønn jeg fikk av Deres far.
Ta dette gullet, ta meg til tjener.
Jeg er gammel, men sterk og sunn. Jeg skal tjene Dem som en yngling.
Gode, gamle mann!
Du følger ikke vår tids stil, hvor alle strever etter å sno seg opp.
Men kom, så går vi sammen.
Til siste åndedrett, trofast står jeg lag.
Fra jeg var sytten til snart åtti år-
-har jeg bodd her. Nå er det at jeg går.
Mot lykken ler en syttenårig gutt,-
-ved åtti lakker uken mot sin slutt.
Men kan jeg dø med ære, uten gjeld-
-til husbond, er det lykken for meg selv.
Til hvor? Til hvor, min stakkars Rosalind?
Jeg ber, ta det rolig,-
-da vet du ikke at fyrsten har forvist meg, sitt barn?
-Det har han ikke? -Det har han vel ikke?
Da savner Rosalind den kjærlighet som burde ha lært deg at vi er ett.
Skal vi kunne skilles? Skilles, jente?
Nei, han får finne seg en annen arving,-
-men la oss planlegge vår flukt. Til hvor og hva vi skal ta med oss.
Tro ikke at du må bære sorgene alene og la meg være igjen.
Ved himmelen selv, som blekner ved vår smerte, si hva du vil.
Jeg følger deg.
-Hvor skal vi dra? -Til min onkel i Ardennerskogen.
Hvilke farer truer ikke to svake piker på en så lang reise?
Jeg kler meg enkelt i en fattig drakt-
-og kliner huden inn med umbrabrunt.
Du gjør som jeg, så drar vi trygt av sted og frister ingen.
Siden jeg er høyere enn det som vanlig er, er det ikke bedre-
-om jeg helt og holdent kler meg til mann?
Hva skal jeg kalle deg når du blir mann?
Ikke noe dårligere navn enn Jupiters munnskjenk.
Husk det, kall meg Ganymedes. Hvilket navn skal du ta?
Et navn som passer min nye stilling.
Ikke lenger Celia, men Aliena.
Skal vi prøve å lokke med oss narren fra din fars hoff?
Ham kan vi få glede av på reisen.
Han følger meg jorden rundt.
La oss gå.
Måtte lykken stå vår flukt bi.
Så drar vi med et smil til friheten, og ikke i eksil!
Så, dette er Ardennerskogen.
Nå er jeg på Ardennene, desto større narr er jeg.
Hjemme var jeg på et bedre sted.
Nå, mine venner, brødre i landflyktighet.
Hva er all ytre prakt når vi har lært å kjenne dette liv?
Er ikke skogen mer fri fra farer enn et skummelt hoff?
Her får vi bare Adams straff-
-forandret årstid, vintervindens gnelder og frostens huggtann,-
-men når den biter meg til jeg krymper meg av kulde,-
-smiler jeg og sier:
"Her smigres ikke. Dette er en rådmann-"
-"som rett på sak kan si meg hvem jeg er."
Motgang gir oss store goder.
Som padden, stygg og giftig,-
-men med kostbar juvel i hodet.
I dette liv, langt fra verdens ståk,-
-finnes språk hos trærne,-
-bøker i kildens speil, gudetale i stener-
-og noe godt...i alt.
Jeg ville ikke endret det.
Kom, la oss gå og felle hjort!
Jacques.
Det piner meg-
-at disse stakkars vesener, innbyggere i denne øde stat,-
-på sin egen grunn får sine kropper spiddet av våre piler.
Ja, min herre, det har gjort den melankolske Jacques tungsindig.
Han sverger at Deres forbrytelse er verre-
-enn Deres bror som landsforviste Dem.
Er det mulig at ingen så dem?
Den plumpe narren, Deres Nåde, som De så ofte lo av,-
-er også borte.
Hesperia, prinsesens kammerjomfru,-
-vedgår at hun i smug har hørt Deres datter og hennes kusine-
-berømme ferdighet og trekk hos den unge kjempen-
-som nylig overvant den sterke Charles.
Og hun formoder at hvor de enn har gått,-
-følger ynglingen uten tvil etter.
Send bud på broren, hent hit den spretten.
Jeg skal lære ham å finne sin bror.
Fort! La ikke ettersøkningen ta slutt-
-før de tåpelig rømlingene har blitt fanget.
Å Jupiter, jeg er matt! Livsånden har tretnet.
Jeg spør ikke etter livsånden, bare ikke bena var så trette.
Fulgte jeg mitt hjerte, ville jeg vanære mannsklærne-
-og gråte som en kvinne, men jeg må styrke det svakeste leddet.
Frakk og bukser bør vise seg tapre mot kjortelen.
Vis tålmod, jeg makter ikke å gå lenger.
For min del bærer jeg heller tålmodet enn deg.
På denne måten skal hun håne deg for evig.
Om du visste, Corrinus, hvordan jeg elsker.
-Jeg aner det. Selv jeg har elsket. -Nei, du er gammel. Du aner det ikke.
Men som yngling var du trofast som noen-
-som noen gang har sukket på en hodepute om natten.
Men om din kjærlighet lignet min,-
-tror jeg ikke at noen dødelig har elsket slik.
Til hvor mange tåpeligheter har ikke fantasien forledet deg?
Til tusener som nå er glemt.
Da har du aldri virkelig elsket.
Minnes du ikke den minste dårskap kjærligheten har styrtet deg inn i,-
-så har du ikke elsket.
Og har du ikke, som jeg, trettet folk med lovpris om din skjønne,-
-så har du ikke elsket.
Har du ikke brutt opp fra selskap-
-så tvert som lidenskapen nå tvinger meg til,-
-så har du ikke elsket.
Phebe, Phebe, Phebe.
Akk, stakkars elsker. Jeg ville finne ut av ditt sår,-
-men fant dermed ulykkeligvis mitt eget.
Ja, og jeg mitt.
Jeg husker da jeg var forelsket.
Vi ekte elskere gjør selsomme krumspring.
Alt i naturen er dødelig. Alt i elskovens natur er dødelig dårskap.
Du fatter ikke selv hvor klokt du taler.
Jeg fatter aldri min egen klokskap før jeg brekker benet på den.
Ved Jupiter, den hyrdens flamme og min, det er den samme!
Slik er også min, skjønt den synker litt.
En av dere, spør den mannen der om han vil gi oss mat for gull.
Jeg er døden nær av sult.
Hei, narr.
Hysj, narr, han slekter ikke på deg.
-Hvem roper? -De som står over deg.
Ellers var de usle.
Hysj! God kveld.
Det samme, herre. God aften, alle sammen.
Kjære hyrde.
Om man for gull og gode ord kan få noe i denne ørkenen,-
-så si hvor man kan få mat og hvile.
Den piken her er utslitt etter reisen og dåner snart.
Så synd!
Jeg ønsker, mer for henne enn for meg, å kunne hjelpe.
Jeg gjeter for en annen og klipper ikke selv ullen jeg passer.
Min herre er en gnien mann.
Han bryr seg lite om å finne salighet ved gjestfrihetens gjerninger.
Dessuten er hans hytte, saueflokk og beite til salgs nå.
Han selv er vekk. Det er intet i gjeterhytten dere kan fortære.
Men det som er, får dere gjerne se.
Kan det gjøres på ærlig vis, ber jeg-
-at du kjøper hytten, saueflokken og beitet.
Kjøpesummen skal du få av oss.
Lønnen din skal økes. Stedet behager meg.
Jeg ville gjerne bodd her for alltid.
Bli med meg.
Om dere er tilfreds med avlingen, jorden og levemåten her,-
-da gjeter jeg for dere, tro og hull og kjøper stedet for deres gull.
Hvem under grønne trær
Deler mitt leie her
Hermer i munter trall
Sangfuglens tonefall?
Kom hit, kom hit
Kom hit
Ingen fiende er
Under løvet her
Intet annet enn vinterens skarpe bitt
Mer, mer, jeg ber deg, mer.
Det gjør deg melankolsk, herr Jacques.
Takk for det, du. Mer, jeg ber deg, mer.
Jeg kan suge melankoli ut av en sang slik røyskatten suger egg.
Mer, jeg ber deg, mer.
Stemmen er ru, den vil ikke behage deg.
Jeg ber deg ikke behage, jeg ber deg synge.
Få høre enda en strofe. Kalles det ikke strofer?
-Som du vil, herr Jacques. -Jeg trenger ikke vite navnet deres.
De skylder meg intet..
-Vil du synge? -Mer for din skyld enn for min.
Om jeg noen gang takker et menneske, skal det bli deg. Syng.
Hertugen har vært ute og lett etter deg hele dagen.
Og jeg har vært ute hele dagen for å slippe ham.
Nå skal jeg gå og legge meg og sove, om jeg kan.
Kan jeg ikke, skal jeg tordne mot alt førstefødt i Egypt.
God morgen, narr.
Nei, kall meg ikke narr før himmelen har sendt meg lykke.
Herre, jeg klarer ikke å gå lenger.
Jeg forgår av sult.
Her legger jeg meg ned og måler opp min grav.
Farvel, gode herre.
-Hva? Du ser munter ut? -En narr, en narr!
Der borte møtte jeg en narr i skogen.
I spraglet drakt, å usle verden, så sant jeg spiser, så jeg en narr.
Han la seg ned og varmet seg i solen.
Han sa det kloke ord: "Ja, nå er klokken ti."
"Av dette ser vi hvordan verden iler."
"For kun en time siden var den ni, og om en time vil den være elleve."
"Vi modnes mer og mer fra stund til stund,"-
-"og råtner mer og mer fra stund til stund."
"Og dette er det hele."
Da jeg hørte den spraglenarrens tankekorn om tiden,-
-gol begge lunger i meg som en hane,-
-for tenk at narrer har så dyp innsikt!
Jeg lo og lo en time uavbrutt.
-Hva er det for narr? -En praktnarr! Han var hoffmann før.
Han sier at om damen er ung og vakker,-
-forstår hun det selv.
Hans hjerne er tørr som siste kjeks i provianten,-
-men den har underlige rom fulle av iakttagelser-
-som han strør omkring seg i vrengte former.
Om jeg bare var en narr! Jeg lengter etter å vinne narrekappen.
-Den skal du få. -Jeg ønsker ikke mer.
Bare lov til å rense Deres dømmekraft-
-for ugresstanker om at jeg er klok!
Frihet må jeg ha,-
-jeg trenger et fribrev som en vind, så jeg kan blåse på hvem jeg vil.
Den retten har en narr. Kle meg i spraglet drakt.
Gi meg lov til å synge ut.
Jeg skal rense den råtne kroppen-
-til den pestbefengte verden.
Hvis den tålmodig tar min medisin.
Hvem felte hjorten?
Ingen hjort.
Stans! Ikke spis!
Jeg har ikke spist.
Ikke før sulten er stilt.
Hva er det der for hanekylling?
Er det din nød som gjør deg freidig?
Eller ter du deg så lite høvisk fordi du rått forakter gode seder?
Det første gjelder.
Enhver som rører frukten før jeg får det som stagger sulten, dør.
Hvis ikke fornuft kan stagge deg, da må jeg dø.
Hva vil du ha?
Godheten betvinger langt mer enn tvang beveger oss til godhet.
Jeg dør nesten av sult, gi meg mat!
Sitt ned og spis. Velkommen til vårt bord.
Er De så vennlig?
Kjære, tilgi meg! Jeg trodde alt var vilt her.
La godhet da betvinge meg!
Det håpet er nok. Jeg skjuler rødmende mitt sverd.
Kom, sett deg derfor ned og motta vennlig det vi kan by.
En gammel mann har lenge stavret bak meg mange skritt av kjærlighet.
Han svekkes både av sult og alderdom. Jeg rører ingenting før han er mett.
Så gå og finn ham. Vi spiser ikke før du er tilbake.
Signe Dem for Deres godhet!
Du ser, miseren rammer fler enn oss.
Det store jordteater kan nok by på-
-mer pinefulle opptrinn enn den scenen vi spiller i.
Ja, all verden er en scene,-
-hvor menn og kvinner kun er små aktører-
-som kommer og som går.
En enkelt mann må spille mange roller i sitt liv.
Syv akter må han gjennomgå.
Først barnet, som skriker, sikler i sin ammes armer.
Så skolegutten sutrende, med veske-
-og morgenvasket fjes,-
-idet han kryper mot skolen, sneglesakte.
Så en elsker som sukker lik en smelteovn-
-og dikter om kvinnens øyenbryn.
Så en soldat med barske eder,-
-skjegg som leoparden, dypt æresyk og alltid kranglevoren-
-på klappjakt etter ærens såpebobler selv i kanonens munning.
Så en dommer med trillrund mave, foret med kapuner,-
-med bistert blikk og skjegget verdig skåret-
-propp full av vise ord og nye regler. Slik er hans rolle.
Og i sjette alder blir han den magre, tøffelskodde klovn-
-med pung i beltet og bebrillet nese,
-den hosen han har spart fra ungdoms tid-
-har blitt for vid for visne ben.
Hans sterke og dype stemme blir et barns diskant-
-som piper spinkelt.
Og så siste scene-
-som ender dette rare, rike drama:
Den annen barndom-
-og totale glemsel.
Helt uten tenner, øyne-
-smak...
...og alt.
Sett ned den gamle, en aktverdig bør. La ham få mat.
Jeg takker på hans vegne.
Det må De nok.
Jeg orker knapt å takke for meg selv.
Velkommen!
Men litt musikk nå. Kjære fetter, syng!
Blås, blås, du vinterblåst
Mer vennlig er din frost
Enn utakknemlighet
Deg slipper vi å se
Ditt bitt, hva var vel det
Mot hvordan verden bet?
Hei hå! Syng hei hå!
Under kristtorn her inne
For venner er falske
Og elskende blinde
Så hei hå! her inne
Er gleden å finne!
Vær hjertelig hilset.
Jeg er hertugen som elsket Deres far.
Du er like velkommen, gamle mann, som din herre er.
Gi meg hånden og kom, fortell meg ditt livslevnet.
Ikke sett ham siden da? Umulig!
Oppsøk din bror, hvorenn han måtte finnes.
Tenn ditt lys og let etter ham, før ham hit, død eller levende.
Ditt gods og alt du kaller ditt som er av noen verdi,-
-tilfaller vår kasse-
-til du med din brors munn kan frikjenne deg-
-fra alt vi har mistenkt deg for.
Aldri i min levetid har jeg elsket min bror.
Da er du en desto større skurk.
Min kjærlighets vitner, versene, flagrer her.
Trefoldig kronte dronning Natt,-
-betrakt med kyske blikk din jegernymfes navn-
-for i mitt liv har hun all herskermakt.
Hver tre skal bli min bok, o Rosalind!
På bark vil mine tanker få gestalt-
-så de som her i skogen gløtter inn,-
-skal se ditt verd bli lovprist overalt.
Løp, løp, Orlando, skriv på alle trær-
-hvor ubeskrivelig skjønn og ren hun er!
Rosalind!
Kom.
Og hvordan liker du dette gjeterlivet, her Prøvesten?
Oppriktig talt, kjære gjeter, i seg selv er det et bra liv,-
-men som gjeterliv betraktet er det smått stell.
Som et ensomt liv liker jeg det svært godt,-
-men i betraktning av at man lever så alene, er det et usselt liv.
Forsåvidt som man er på landet, er det trivelig,-
-men siden man ikke er ved hoffet, er det kjedelig.
Har du noen filosofi, gjeter?
Ikke mer enn at jo sykere man er, jo dårligere står det til,-
-og at den som mangler penger, midler og tilfredshet,-
-han har mistet tre gode venner.
At det er typisk for regnet å væte og for ilden å brenne,-
-at gode beiter gjør sauene fete,-
-og at natten for en stor del beror på-
-fravær av sol.
Det kaller jeg en naturfilosof!
-Har du noen gang vært ved hoffet? -Nei, sant å si.
-Da er du fortapt. -Det håper jeg da ikke.
Jo, som et dårlig stekt egg, rått på den ene siden.
Fordi jeg ikke har vært ved hoffet? Hvordan det?
Når du ikke har vært ved hoffet, har du aldri sett gode manerer.
Har du aldri sett gode manerer, må dine egne være dårlige.
Men dårligdom er synd, og synd fører til fortapelse.
Du er ille ute, gjeter.
Slett ikke, Prøvesten.
Det som er gode manerer ved hoffet, er like latterlig på landet-
-som landsens skikk er til latter ved hoffet.
Du fortalte at ved hoffet hilser man ikke, men kysser på hånden.
For en urenslig høflighet om hoffmennene var gjetere.
-Begrunn det i all korthet. -Vi steller stadig sauene våre.
Du vet jo at ullen er fettete.
Ja, men er ikke hoffmannen svett på hendene?
Min herre, jeg er en hederlig arbeidsmann.
Jeg hater ingen, misunner ingen hans lykke,-
-er glad for andres medgang-
-og tålmodig med egen motgang.
Min største stolthet er å se sauene mine beite og lammene mine patte.
Atter en av dine simple synder, å føre søyen og væren sammen-
-og gjøre kvegets parring til ditt levebrød.
"Hva på jord har glans og skinn Som juvelen Rosalind?"
"Verden rundt vil storm og vind Høyt besynge Rosalind"
"Vakre bilders linjespinn Blekner mot en Rosalind"
"For all annen skjønnhet blind Ser jeg bare Rosalind"
"Hvis en hjort er uten hind La den søke Rosalind"
Hold fred, din dumme narr. Jeg fant det på et tre.
Det treet bærer dårlig frukt, må jeg si.
Kom, hyrde, så gjør vi et ærefullt tilbaketog.
Audrey?
Kom.
-Gjett hvem som har gjort dette. -En mann?
Med et kjede om halsen du engang bar.
-Skifter du farge? -Hvem?
-Himmel. -Nei, si hvem det er?
Er det mulig?
Jeg ber deg inntrengende og inderlig, si hvem det er!
Å, under over alle under, det er den unge Orlando-
-som samtidig vendte opp-ned på bryterens hæler og ditt hjerte.
-Orlando? -Orlando.
Hva gjorde han da du så ham? Hva sa han?
Hva gjør han her? Spurte han etter meg?
Hvor er han? Hvordan skiltes dere og når kommer han igjen? Svar meg.
Jeg fant ham under et tre som en eikenøtt på bakken.
Det kan man kalle Jupiters tre, som feller slik frukt!
-Hør på meg, frøken. -Fortsett.
Der lå han, utstrakt som en såret ridder.
Skjønt et slikt syn er en ynk, er det kledelig for marken.
Si "pro!" til tungen din. Den gjør ubetimelige krumspring.
Han var kledd som en jeger.
Et varsel. Han skal skyte mitt hjerte.
Jeg synger uten akkompagnement. Jeg faller du av melodien.
Vet du ikke at jeg er kvinne? Jeg må si det jeg tenker.
Takk for selskapet,-
-men jeg ville like gjerne vært alene.
Det samme her. Men for å følge god tone takker jeg også.
Gud være med Dem. La oss treffes minst mulig.
Ja, gid vi ble mindre kjent med hverandre!
Ikke ødelegg flere trær ved å skrive elskovssanger i barken.
Ikke ødelegg flere av mine vers ved å lese dem så reddsomt.
-Den elskede heter Rosalind? -Ja, nettopp.
-Jeg liker ikke det navnet. -Ingen tenkte å gjøre Dem til lags.
-Hvordan er hun av vekst? -Hun rekker akkurat til mitt hjerte.
-De er full av vakre svar. -Ikke nettopp, men jeg svarer.
De er rapp i replikken. Skal vi sette oss ned?
Så kan vi sammen spotte vår herskerinne Verden og vår elendighet.
Jeg vil ikke klage på andre som lever i denne verden enn meg,-
-for jeg er den jeg finner flest feil hos.
Deres verste feil er at De er forelsket.
Det er en feil jeg ikke vil bytte med Deres beste dyd.
De tretter meg.
Minstanten, det var en narr jeg lette etter da jeg fant Dem.
Han er druknet i bekken. Se ned, så får De se ham.
Da ser jeg bare mitt eget bilde.
-Farvel, kjære monsieur Tungsinn. -Farvel, kjære signor Elskov.
Jeg vil snakke til ham som en nesevis lakei,-
-og drive litt gjøn med ham i den forkledningen...
-Hør, jeger! -Jeg hører. Hva vil du?
Kan du si meg hva klokken er?
Spør heller om når på dagen det er. Det er ingen klokker i skogen.
Da finnes det heller ingen sann elsker i skogen.
Da ville et sukk for hvert minutt og et stønn for hver time-
-melde tidens trege gang like godt som noen klokke.
-Vakre yngling, hvor bor du? -Hos min søster hyrdinnen.
Jeg bor i utkanten av skogen, som borden på et skjørt.
Er du født i denne trakten?
Ditt språk er mer velpleiet enn man skulle vente i slik en avkrok.
Det har mange sagt.
Jeg har lært å snakke av en gammel onkel som var munk.
Han var verdensmann i sin ungdom og bare så altfor verdslig,-
-for han gikk hen og ble forelsket.
Jeg takker Gud for at jeg ikke er kvinne,-
-så jeg ikke svertes av anklagene han rettet mot kvinnekjønnet.
Husker du noen av de verste synder han anklaget kvinnene for?
Ingen var verst.
De lignet hverandre som halvskillinger.
Hver feil så uhyrlig ut-
-til en annen feil kom til.
-Nå, men si meg noen av dem. -Nei.
Jeg vil ikke forspille mitt botemiddel på andre enn syke.
Her vandrer noen rundt i skogen-
-og forderver våre unge trær ved å skjære Rosalind i barken,-
-henger oder på hagtorn og elegier på bjørnebærbusker.
Alt det, tenke seg til, for å forgude Rosalinds navn.
Kom jeg på den kjærlighetskremmeren, ville jeg gitt ham et godt råd.
For han er visst syk av kjærlighetsfeber.
Jeg er nettopp den som er rammet av feberen.
Ikke ett av min onkels kjennetegn passer.
Han lærte meg hvordan jeg kunne se en forelsket,-
-og jeg er sikker på at du ikke er fanget i det buret.
-Hva var kjennetegnene hans? -Innsunkne kinn, det har du ikke.
Blå ringer rundt øynene, det har du ikke.
Et utilnærmelig vesen, det har du ikke.
Strømpene uten bånd, hatten uten snøring,
-ermene ukneppet, skoene uknyttet,-
-og hele uttrykket skulle utvise fortvilelse.
Men slik er det ikke.
Du er ganske omhyggelig i antrekket.
Man skulle tro du var forelsket i deg selv, ingen andre.
Vakre yngling, om jeg kunne overbevise deg om at jeg elsker!
Overbevise meg? Overbevis henne du elsker!
Jeg sverger, ved Rosalinds hånd. Det er jeg.
Jeg er den ulykkelige.
Men er du så forelsket som rimene viser?
Verken rim eller rasjonalitet kan uttrykke hvor mye.
Kjærlighet er intet annet enn galskap,-
-og fortjener like mye mørkerom og pisk som galninger.
Og grunnen til at den ikke straffes og kureres slik,-
-er at sykdommen er så utbredt-
-at de som skal piske, selv er forelsket.
Likevel tror jeg at jeg kunne kurert dem med gode råd.
-Har du noen gang kurert noen? -Ja, en, og slik skjedde det.
Han skulle innbille seg at jeg var hans elskede,-
-og hver dag skulle han kurtisere meg.
Jeg som nå er en lunefull yngling,-
-var sørgmodig, feminin, ustadig, hengiven,-
-hovmodig, fantastisk, dåraktig, grunn, vinglende,-
-litt tårevåt, litt lattermild, litt av hver pasjon, men ingen fullt ut.
Slik barn og kvinner vanligvis er.
Først glad, så lei av ham,-
-først mottagelig, så frastøtende.
Først gråt jeg etter ham, så rynket jeg nesen av ham.
Slik jaget jeg frieren fra kjærlighetsgalskap-
-til virkelig galskap.
Han forsverget verdens ståk-
-for å tilbringe livet i en klostercelle.
Slik kurerte jeg ham.
Slik vil jeg påta meg å rense ditt hjerte rent-
-som et friskt sauehjerte, så ikke en flekk av kjærlighet skal vises.
Du kan ikke kurere meg.
Jeg kan kurere deg om du kaller meg for Rosalind-
-og hver dag kommer til hytten og kurtiserer meg.
Ved min trofaste kjærlighet, det skal jeg gjøre.
-Skal du? -Av hele mitt hjerte, gode yngling.
Nei, du skal kalle meg Rosalind.
Jeg skal samle geitene for deg, Audrey. Nå, Audrey?
Er jeg bra nå? Er du fornøyd med mitt enkle vesen?
Ditt vesen?
Hva slags vesen?
Jeg er her med deg og dine geiter-
-som poeten Ovid gikk omkring i geternes land.
Jeg skulle virkelig ønske at gudene hadde gjort deg poetisk.
Jeg vet ikke hva det er å være poetisk.
Er det ærlighet i handlinger og ord? Er det sant?
Nei, så menn. Den sanneste poesi dikter som mest,-
-og elskende er glad i poesi.
De løftene som blir gitt i poesi kan man si brytes i kjærlighet.
Kan du da ønske at gudene hadde gjort meg poetisk?
Ja visst, for du sverger at du er dydig.
Om du hadde vært poet, kunne jeg håpet på at du talte usant.
-Vil du ikke ha meg dydig? -Nei, så visst ikke,-
-om du ikke hadde vært stygg.
For dyd og skjønnhet er som honning på sukker.
Jeg er ikke vakker. Derfor ba jeg gudene gjøre meg dydig.
Å sløse dyd på en løsaktig kvinne er som å ha mat i urene fat.
Jeg er ikke løsaktig!
Men jeg takker gudene for at jeg er stygg.
Takk himmelen for din stygghet, løsaktigheten kan komme senere.
Men det må være som det er, jeg gifter meg med deg.
Og har i denne hensikt talt med nabopresten.
Han har lovet å komme hit til skogen og vise oss.
Det møtet vil jeg gjerne se.
-Måtte gudene gi oss glede. -Friskt mot. Horn er forhatte,-
-men de er uunngåelige.
Velkommen. Vil du vie oss her eller i kapellet?
Er det ingen som kan gi bort bruden?
Jeg vil ikke ha henne som foræring.
Hun må gis bort av noen, ellers ikke ekteskapet gyldig.
Skynd deg, skynd deg. Jeg kan gi bruden bort.
God aften, min gode herre... Hva du nå heter. Velkommen.
Takk for sist. Det gleder meg å se deg.
Dette har vi foran oss.
Vær så god og ta på hatten.
Skal du gifte deg, spraglete narr?
Som oksen har sitt åk, hesten sitt bissel og falken sine bjeller,-
-har mennesket sitt begjær.
Som duene gnir nebbet sammen, vil vi også være sammen i ekteskap.
Og du, en dannet mann, vil vies under en busk som en tigger?
Finn en dyktig prest som kan si hva ekteskapet er.
Jeg vil heller vies av ham enn noen andre.
Han ser ikke ut til å vie folk rett. Blir jeg ikke rett ektet,-
-har jeg et godt påskudd til å gi min kone på båten.
Følg meg, min venn, og la meg si dette.
Vi må vies.
Ikke et ord til. Jeg vil gråte.
Gråt da, men husk at tårer ikke er passende for en mann.
Men har jeg ikke grunn til å gråte?
Så god grunn som man kan ønske seg. Så gråt.
Men hvorfor sverget han å komme nå, men kommer ikke?
-Ja, det finnes ikke sannhet i ham. -Tror du det? Uærlig i kjærlighet?
Jo, når han er forelsket, men det tror jeg ikke at han er.
Du hørte ham høytidelig bedyre at han var det.
"Var" er ikke det samme som "er".
Mitt herskap!
Dere har ofte spurt etter hyrden som klaget over kjærlighet-
-og som dere så lovprise sin utakknemlige elskede.
Hva med ham?
Vil dere se ekte kjærlighet, gå bort dit.
Akk, kjære Phebe, ikke hån meg, Phebe.
Si at du ikke elsker meg, men med mindre bitterhet.
Jeg vil ikke bli din bøddel. Jeg flykter for ikke å skade deg.
Merker du noen gang kjærlighetens makt i et friskt ansikt-
-da svir sårene, de usynlige, av Amors pil.
Til da, gå bort! Når tiden kommer, kan du plage meg med hån.
Ha ingen medynk. Jeg ynker ikke deg.
Hvorfor det? Svar! Hvem var din mor-
-at du med så stor glede kan håne den stakkars mannen?
Om du hadde større skjønnhet enn det jeg ser,-
-slik at den kan gå til sengs uten lys.
Har du derfor rett til å være hovmodig og nådeløs?
Og hva er dette?
Hvorfor ser du på meg?
Jeg tror så sannelig hun vil fange mitt blikk også.
Nei, stolte skjønnhet, håp ikke på det.
Bryn som blekk, hår av svart silke, øyne av perler og hud som krem-
-makter ikke å få meg til å tilbe deg.
Din tåpelige gjeter! Hvorfor følger du henne?
Du er tusen ganger bedre en mann enn hun kvinne.
Ikke speilet, men du, smigrer henne.
Men kjenn deg selv. Ned på kne!
Takk himmelen med faste for kjærligheten fra en god mann.
Som venn hvisker jeg deg i øret:
Selg der du kan. Du passer ikke på alle marked.
Vis nåde! Elsk ham. Og slå til.
Vakre yngling, jeg ber, skjenn et år.
Heller dine skjenner enn hans kurtise.
Han har forelsket seg i hennes stygghet, og hun i min vrede.
Jeg ber, fall ikke for meg. Jeg er falskere enn løfter gitt av drukne.
Dessuten...liker jeg deg slett ikke.
Døde hyrdedikter, nå ser jeg at din visdom holder stikk:
"All kjærlighet blir født ved første blikk."
-Kjære Phebe. -Hva vil du, Silvius?
-Kjære Phebe, ha medynk for meg. -Jeg er bekymret for deg, Silvius.
Hvor det finnes bekymring, finnes også hjelp.
Bekymrer mine kjærlighetskvaler deg, så gi meg kjærlighet!
Både kvaler og bekymringer fordrives slik.
-Du har mitt vennskap. Hjelper det? -Jeg vil ha deg!
Du kjenner ynglingen som nettopp var her?
Ikke godt, men vi har møttes ofte.
Tro ikke at jeg elsker ham, enskjønt jeg spør.
En kranglevoren gutt, men veltalende.
En vakker gutt, men ikke veldig vakker.
Det var en vakker rødhet på hans munn,-
-litt sterkere og modnere enn den på hans kinn.
Samme forskjell som mellom fullstendig rødt og blekt rosa.
Jeg har større grunn til å hate enn å elske ham.
Med hvilken rett skjeller han meg ut?
Han kalte håret mitt og øynene mine svarte.
Og nå, jeg husker det, viste meg forakt.
Et under at jeg ikke svarte tilbake.
Jeg skal skrive ham et spottende brev, og du skal gi det til ham.
-Vil du det? -Hjertens gjerne, Phebe.
Jeg skriver straks. Innholdet er i hodet og hjertet.
Min bitterhet skal volde ham smerte. Bli med meg, Silvius.
Ingen fare, det blir nok tid til det. Ha tålmod, kjære Audrey.
Presten er bra nok, tross alt det den gamle sier.
Men, Audrey, det er en gutt her i skogen som gjør krav på deg.
Han har ikke det ringeste med meg å bestille.
Det er meg en sann vederkvegelse å få se slik en tølper.
William.
-God aften, Audrey. -God aften, William.
-God aften, min herre. -God aften, kjære venn.
Hatten på hodet, hatten på hodet. Nå, hatten på hodet, sier jeg!
-Hvor gammel er du? -Fem og tyve, herre.
-En moden alder. Heter du William? -William, herre.
-Et vakkert navn. Født her i skogen? -Ja, gudskjelov, herre.
-"Gudskjelov", bra svar. Er du rik? -Måtelig.
"Måtelig". Det er svært bra. Glimrende.
-men fortsatt er det ikke helt riktig, det er bare måtelig.
-Har du god forstand? -Ja, jeg er ganske forstandig.
Du snakker bra for deg.
Nå husker jeg et ordspråk.
"Dåren tror at han er klok, men en vismann vet han er en dåre."
-Du elsker denne piken? -Det gjør jeg.
Gi meg hånden.
-Er du lærd? -Nei, herre.
Så lær dette av meg: Å ha er å ha.
Det er en retorisk figur at når væske helles mellom glass,-
-så blir ett tomt og ett fullt.
Alle våre forfattere er enige om er han.
for jeg er han. -Hvilken han, herre?
Den herren som skal gifte seg med denne kvinnen.
Så, din dåre, oppgi samkvemet med denne kvinnen,-
-ellers, narr, skal jeg drepe deg.
Jeg skal drepe deg på 150 måter. Så flykt.
-Gjør det, kjære William. -Gud bevare Dem, herre.
Løp, Audrey, løp, Audrey.
Hør, vakre yngling, la oss bli bedre kjent med hverandre.
Det sies at du er en melankolsk herre.
Det er jeg. Jeg liker det bedre enn å le.
De som overdriver noe er avskyelige mennesker-
-og hengir seg til verdens dom verre enn de drukne.
Det er bra å være mutt og ikke si noe.
Da er det også bra å være en stolpe.
Jeg har verken den lærdes melankoli, som er etterapning,-
-musikerens, som er fantastisk, hoffmannens, som er hovmodig,-
-soldatens, som er ærgjerrig, juristens, som er politisk-
-kvinnens, som er ustyrlig eller elskerens, som er alle disse.
Det er min egen melankoli, laget av mange ingredienser,-
-en ekstrakt av alskens ting.
Faktisk er det mine observasjoner på reise-
-der min stadige grubling alltid innhyller meg-
-i en ganske humoristisk vemodighet.
En reisende? Du har liten grunn til å være vemodig.
Jeg frykter at du har solgt din egen jord for å se andres.
Å ha sett mye og eie intet-
-er å ha rike øyne og fattige hender.
Ja... Men jeg har fått erfaring.
Heller en narr som gjør meg munter enn erfaring som gjør meg vemodig.
Og tenk å ha reist til det attpåtil!
God dag! Vel møtt, min kjære Rosalind!
Nei, farvel med Dem, om De skal snakke blankvers!
Farvel, herr reisende.
Nå, Orlando, hvor har du vært denne tiden?
Du, en elsker? Spiller du meg slikt et puss en gang til,-
- så hold deg unna mitt åsyn. -Det er kun en time senere enn lovet.
En elsker glemme løfter i en time?
Tilgi meg, elskede Rosalind.
Er du så sendrektig, så la meg aldri se deg igjen.
Jeg kunne like gjerne sett at en snegle gjorde meg den æren.
-En snegle? -Ja, en snegle.
Om han enn kommer langsomt, bærer han sitt hus med seg.
-Og jeg er din Rosalind. -Han behager å kalle deg det.
Han har en Rosalind som ser bedre ut enn du.
Kom, fri til meg.
Fri til meg.
Jeg er i søndagshumør og kan tenkes å svare ja.
Hva ville du sagt om jeg var den vrkelige, ekte Rosalind?
Jeg ville kysset deg først før jeg sa noe.
Nei, det retteste ville være å si noe først.
Men er ikke jeg din Rosalind?
Det morer meg å kalle deg det, for jeg vil gjerne snakke om henne.
Nå vel, som hennes person sier jeg: "Jeg gir deg kurven."
Da dør jeg i egen person.
Mennesker har dødd og blitt spist av ormer, men ikke av kjærlighet.
Jeg ville ikke likt at min Rosalind var slik, biskheten ville drept meg.
Den ville ikke engang drept en flue.
Nå skal jeg være din Rosalind i en mer medgjørlig sinnstilstand.
Be meg om hva du vil, så får du det.
-Så elsk meg, Rosalind. -Det skal jeg.
Fredager, lørdager og alle dager.
-Og vil du ha meg? -Ja, og tyve slike til.
-Hva sier du? -Er du ikke et godt menneske?
-Det håper jeg. -Kan man få for mye av det gode?
Kom, søster, du skal være prest og vie oss.
Gi meg hånden, Orlando.
Nå, søster?
Vi oss nå, vær snill.
Jeg kan ikke ordene.
Du skal begynne slik: "Jeg spør deg, Orlando..."
Godt.
Jeg spør deg, Orlando, om du tar som din kone-
-Rosalind som hos deg står?
Ja.
Jeg tar deg, Orlando...
...til min ektemann.
Si meg nå hvor lenge du vil beholde henne-
-siden hun er i din besittelse.
-En evighet og en dag. -Si en dag, og la evigheten være.
Nei, nei, Orlando, menn er april som elskende-
-og desember som ektemenn.
Pikene er mai så lenge de er jomfruer,-
-men himmelen forandrer seg når de er hustruer.
Jeg skal bli mer svartsyk på deg enn en turtelduehann på sin hunn,-
-mer skrikaktig enn en papegøye ved regn-
-mer nysgjerrig enn en ape, mer begjærlig enn en marekatt.
Jeg skal gråte for ingenting, lsom Diana i springvannet,
-og det når du er stemt for munterhet.
Jeg skal le som en hyene, og det når du har lyst til å sove i fred.
Men vil min Rosalind gjøre det?
Ja, så sant jeg lever. Hun gjør det jeg gjør.
Men hun er forstandig.
Klokken to er jeg hos deg igjen.
Min venn, i to timer kan jeg ikke være deg foruten.
Jeg må oppvarte hertugen. Klokken to er jeg hos deg igjen.
Ja, ja, gå.
Jeg visste du ville oppføre deg slik, mine venner advarte meg.
Din glatte tunge har fanget meg.
-Det var jo klokken to? -Ja, søte Rosalind.
Du har med ditt kjærlighetsprat fart ille mot vårt kjønn.
Akk, kusine, kusine, kusine,-
-min aller kjæreste kusine.
Om du visste på hvor mange favners dyp jeg ligger i kjærlighetens hav.
Men det kan ikke måles.
Min lidenskap har en uutgrunnelig bunn,-
-som bukten i Portugal.
Jeg sier deg, Aliena,-
-jeg kan ikke mer utstå Orlandos åsyn.
Jeg skal gå og finne meg litt skygge-
-deg jeg kan sukke til han kommer tilbake.
Jeg går og legger meg til å sove.
Rosalind.
"Han som gir deg dette, vet lite om min kjærlighet."
-Har Phebe skrevet dette? -Du elsker en slik kvinne?
Hva? Gjøre deg til et instrument å spille falske toner på? Utålelig.
Gå tilbake. Jeg ser at kjærligheten har gjort deg til et tålmodig krek.
Si til henne at om hun elsker meg, pålegger jeg henne å elske deg.
Vil hun ikke det, vil jeg ikke ha noe med henne å gjøre.
Om du elsker oppriktig, så marsj! Ikke et ord mer.
Jeg ber deg, si-
-hvor i denne skogen det står en hytte-
-inngjerdet av oliventrær?
Gå vestover og inn i neste dal.
En rekke vidjetrær langsmed den muntre bekken står.
Med den på din høyre side kommer du dit.
Men på denne tiden vokter huset seg selv.
Det er ingen hjemme.
Om øyet noen gang kan lære av tungen,-
-burde jeg kjenne deg på beskrivelsen.
Eier du ikke hytten som jeg leter etter?
Det er ikke skryt å svare ja på spørsmålet.
Orlando...
...hilser og sender ham-
-som han pleier å kalle Rosalind,-
- sitt blodige lommetørkle. -Er det deg?
Kom, kom.
-Er du hans bror? -Og var det deg han rettet?
-Var det du som ville ham til livs? -Jeg var, jeg er det ikke lenger.
Jeg vekket ham, forbandt hans sår,-
-en stund derpå, da han var styrket,-
-sendte han meg hit, fremmed som jeg er,-
-for å unnskylde at han brøt sitt løfte.
Jeg ber deg, si til din bror at jeg levende kan forestille meg det. Hepp!
Dette var ingen forestilling. Din blekhet sier at det var ekte.
-Jeg bare lot som, jeg sverger. -Fatt mot og lat som du er mann.
Det gjør jeg, men med rette burde jeg vært kvinne.
Kom, du blir stadig blekere.
Ikke funder over hvor raskt det skjedde,-
-hennes fattigdom, vårt ringe bekjentskap,-
-min hastige forklaring eller hennes hastige samtykke,-
-men si med meg-
-at jeg elsker Aliena.
Si med henne at hun elsker meg.
Vær samstemt i at vi er som skapt for hverandre.
Det skal bli til din fordel.
For vår fars hus og alle inntekter fra gamle Roland-
-overlater jeg til deg-
-for å kunne leve og dø her som gjeter.
Du har mitt samtykke.
Feir bryllupet i morgen.
Jeg skal be hertugen og alle hans muntre følgesvenner.
Gå og forbered Aliena på det.
Å, min kjære Orlando...
Det smerter meg å se deg bære hjertet i fatle.
Det er armen min.
Jeg tenkte at hjertet ditt ble såret av en løves klør.
Såret er det, men av en pikes øyne.
Har din bror fortalt hvordan jeg dånte da jeg så lommetørkleet?
Ja, og større under enn det.
Din bror og min søster hadde ikke møttes før de sås,-
-ikke settes før de elsket,-
-ikke elsket før de sukket,-
-ikke sukket før de spurte om årsaken,-
-ikke fått vite årsaken før de lette etter botemiddelet.
Og av disse skritt har de laget en trapp til ektestanden.
De skal feire bryllup i morgen, og jeg skal be hertugen.
Men hvor bittert er det ikke-
-å kun få se lykksaligheten med en annen manns øyne!
I morgen er mitt hjerte tynget som aldri før.
Men desto mer må jeg gi min bror lykkønskninger-
-for å ha oppnådd sine ønsker.
Men kan jeg ikke i morgen også spille Rosalind for deg?
Jeg kan ikke lenger leve av innbilning.
Da vil jeg ikke lenger trette deg med tomt prat.
Men tro det om du vil,-
-jeg kan gjøre bemerkelsesverdige ting.
Siden jeg var tre, har jeg kjent en trollmann-
-med dyp innsikt i sin vitenskap, men uten fordømmelse.
Om du elsker Rosalind så høyt som faktene dine roper ut,-
-skal du feire bryllup med henne mens din bror ekter Aliena.
Jeg vet hvor hennes vanskjebne har ført henne,-
-og det er meg ikke umulig, om det ikke er upassende for deg,-
-å i morgen stille henne for ditt åsyn-
-i menneskelig skikkelse og helt uten fare.
Taler du i edruelig alvor?
Om du vil, står bryllupet i morgen.
Og det med Rosalind, om du vil.
Du gjorde meg stor urett i å vise brevet som jeg skrev.
Og så? Min hensikt var å virke sjofel og uvennlig mot deg.
En trofast hyrde følger dine steg. Se ham, elsk ham, han tilber deg.
Lær ham, hyrde, hva det er å elske.
Å være bare sukk og tårer. Som jeg for Phebe.
-Og jeg for Ganymedes. -Og jeg for Rosalind.
-Og jeg for ingen kvinne. -Å være bare trohet og ømhet.
-Som jeg for Phebe. -Og jeg for Ganymedes.
-Og jeg for Rosalind. -Og jeg for ingen kvinne.
Å være bare, bare fantasi, lidenskap og ønskedrømmer.
Kun tilbedelse og pliktfølelse. Kun ydmykhet, utålmodig tålmod.
Kun renhet, prøvelser og ærefrykt. Som jeg for Phebe.
-Og jeg for Ganymedes. -Og jeg for Rosalind.
Og jeg for ingen kvinne.
-Så hvorfor håne at jeg elsker? -Så hvorfor håne at jeg elsker?
-Til hvem sa du det?
-Til den som er borte og ikke hører. -Ganymedes!
Jeg ber dere, ikke mer om den saken.
Det er som når ulvene hyler mot månen.
Jeg skal hjelpe deg om jeg kan. Jeg ville elsket deg om jeg kunne.
I morgen møtes vi alle her.
Bryllupet skal stå med deg, om jeg skal ekte en kvinne.
Jeg skal tilfredsstille deg, og du skal bli gift i morgen.
Jeg skal gjøre deg tilfreds, og du skal feire bryllup i morgen.
Så hvis du elsker Rosalind, innfinn deg.
Så hvis du elsker Phebe, infinn deg.
Og så visst som jeg elsker ingen kvinne, skal jeg innfinne meg.
Farvel! Jeg har gitt dere mine løfter.
-Jeg uteblir ikke. -Heller ikke jeg.
Heller ikke jeg.
Velkommen.
Han er alt i Ardennerskogen og mange lystige menn med ham.
Der lever de som gamle Robin Hood i England.
Mange unge herrer tiltrekkes ham hver dag-
-og fordriver tiden bekymringsløst, slik som i den gylne tiden.
Og du, Orlando, tror at denne gutten kan gjør alt han lovet?
Stundom tror jeg, og stundom tror jeg ikke.
Slik som den som frykter, håper mens han frykter.
Når jeg ser den gutten, erindrer jeg livlig min datters ansiktstrekk.
Første gang jeg så ham, trodde jeg at han var Deres datters bror.
Her er visst en ny syndeflod forestående-
-og disse parene skal inn i arken.
Her kommer et par selsomme dyr.
Audrey.
Hilsninger og salutt til dere alle!
Jeg trenger meg inn her blant de landlige parene-
-for å sverge og forsverge-
-alt ekteskapet binder og det kjødelige bryter.
En fattig mø, herre, ser ille ut, men min er hun.
Et stakkars innfall av meg å ta det ingen andre vil ha.
Er det ikke en god mann? Han forstår alt, skjønt han kun er en narr.
I himlen er det glede
Når skilte ting her nede forenes atter.
Se, hertug, Hymen bringer atter på himmelvinger din egen datter.
Så føy da sammen disse to
Hans hjerte slår i hennes blod.
Jeg gir meg selv til deg, for jeg er din.
Hvis synet snakker sant, er du min datter.
Om synet snakker sant, min Rosalind.
Jeg har ingen annen far enn deg.
Jeg ekter ingen annen mann enn deg.
Jeg får ingen annen brud enn deg.
Å skille dere krever dødens smerte
Du og du er nå ett hjerte
Du må elske ham for Gud
Eller bli en kvinnes brud.
Sammen passer dere to
Som en vinter trivs med sno.
Hør, lån meg øre til et par-tre ord.
Jeg er den gamle Rolands andre sønn-
-og har en nyhet til det vakre selskap.
Da hertug Fredrick hørte hvordan daglig flere-
-menn av ære flyktet hit,-
-fikk han reist en hær som rykket ut-
-for å ta til fange hans bror og la sverdet få ham.
Til utkanten av denne ville skogen kom han.
En hellig gammel mann møtte han der.
De snakket, og fyrsten ble omvendt fra dette oppdraget og fra verden.
Han lar sin forviste bror få kronen-
-og alle landsforviste får sitt gods.
Jeg setter mitt liv i pant på at det er sant.
Velkommen, unge mann.
Din bror får rike bryllupsgaver.
Men la oss få fullendt her i skogen-
-det som ble godt påbegynt og forberedt.
Så skal alle i denne glade flokk-
-som har delt motgang med oss dag og natt-
-få del i lykken vi har gjenvunnet etter rang og stand.
Men glem vår nye verdighet,-
-la oss vende tilbake til de landlige gleder!
La musikken spille opp!
Hver brud og brudgom skal trå dansen i skogens muntre ball!
Et ord, min herre.
Om jeg hørte rett, har hertugen valgt et åndelig levesett-
-og lar hoffets pomp og prakt fare?
Det gjør han.
Det gjør også jeg.
Det er mye å lære av de nyomvendte.
Jeg overlater Deres gamle verdighet Deres dyd og tålmod har fortjent.
Men sett i gang!
Til annet enn å danse har jeg trang.
Bli, Jacques.
Løyer passer ikke meg!
Jeg blir å finne, vil De ha meg fatt-
-i hulen Deres høyhet har forlatt.
Så fortsett, barn! Vi åpner festen slik-
-vi håper den skal ende: glederik.
Det er ikke vanlig å se fru Epilog,-
-men hun er vel ikke et styggere syn enn herr Prolog.
Hvis det er sant at god vin ikke trenger noen eføybusk,-
-er det også sant at et godt stykke ikke trenger noen epilog.
God eføy gir god vin, og gode stykker forbedres av en god epilog.
Jeg er henvist til å besverge, og jeg vil begynne med kvinnene.
Jeg besverger dere, o kvinner, ved den kjærlighet dere nærer for menn-
-at dere må like stykket i den grad det behager dere.
Jeg besverger dere,-
-o menn, ved den kjærlighet dere nærer for kvinner-
-og jeg ser på mange smil at ingen av dere hater dem-
-bli enige med damene om at stykket er godt.
Hvis jeg var kvinne, skulle jeg kysset alle dem av dere-
-med et skjegg jeg liker, et ansikt som tiltaler og utholdelig ånde.
Enhver med et flott skjegg, et vakkert ansikt eller behagelig ånde-
-vil sette pris på mitt tilbud når jeg neier for dere og sier pent-
-farvel.
Kutt!
Tekst: Sten J. McNeil Ånnerud Gjendiktning: André Bjerke
Tekstadministrasjon: www.broadcasttext.com