WWW.MY-SUBS.COM
www.titlovi.com
Преживљавање најспособнијих.
То је закон џунгле.
Увек неко покушава да узме нешто ваше.
Како знам?
Замало се догодило мени.
Тиме Темплтоне, престани да се мајмунишеш.
Хот-догови се хладе. Хот-догови?
Бар се ја тако сећам.
Хајде да једемо, другар.
Имао сам седам година,
а у то доба се ослањате на своју машту.
Кад нисам истраживао Конго,
био сам ронилац у дубоким морима.
Тиме! Јуначе наш!
Не брините, мама и тата. Решићу ово!
Држ'те се!
Неких дана сам спасавао родитеље.
Овуда!
Некад би они спасли мене.
Губим контролу! - Тиме, пази!
Дрво! Губиш нам се!
Успори, Тиме! Скрени, Тиме. - Скрени!
- Повредио си се? - Добро сам. Покажи мами зубе.
Било је само нас троје. Темплтонови.
А три је савршен број. Занимљива чињеница...
Да ли знате да је троугао најснажнији
облик који се налази у природи?
Био сам најсрећније дете на свету.
Моји родитељи су чак имали кул послове.
Радили су за највећу светску компанију
за кућне љубимце. "Куца ко."
Да, г. Френсисе? - Потребни сте "Куца коу". Време је.
Радили су у одељењу званом "маркетинг"
одакле су излазили нови производи.
Иако су моји родитељи напорно радили,
ипак су имали довољно времена за мене.
Три приче, пет загрљаја и моја специјална песма? Важи!
Црна птица пева у дубокој ноћи
Узми та сломљена крила и научи да летиш...
Целог свог жвота
Чекаш само тај тренутак да се догоди
Хеј, Тиме. Да ли би волео да имаш млађег брата?
Не, хвала. Ја сам довољан.
Живот је био добар. Живот је био савршен.
Али, док сам тонуо у сан,
замислио сам се над нечим што су моји родитељи рекли.
Одакле долазе бебе?
ПОРОДИЦА
УПРАВА
ДОБРО ДОШЛИ У УПРАВУ
МАЛИ ШЕФ
Дан кад сам добио млађег брата почео је као сваки други дан,
али тада нисам знао
да мој живот више никад неће бити исти.
Будите се, мали полутани. Седам је сати.
Будите се, мали полутани. Добро јутро, Визи!
Каква те велика авантура чека данас?
О, да!
Моји родитељи су увек говорили да имам превише живу машту.
Али, јасно се сећам,
да је беба стигла таксијем.
Шта, бре...
Хеј!
Тиме, види ко је дошао.
Упознај свог новог млађег брата.
Млађи шта?
Брат.
Имао сам милион питања. Ко је тај тип? Зашто је овде?
Каква му је то одећа? Зашто је дебео? Зашто буљи у мене?
Да ли зна карате? Шта се дешава?
Онуда? Важи. - Важи.
Од самог почетка је викао на људе и свима наређивао.
Хоћеш ово?
Једна ствар је била јасна. Он је био шеф.
Поставио је своју канцеларију тачно у центру куће.
Сазивао је састанке.
- Звао си? - Треба ти Сењор Сквики?
Много, много састанака.
Чак и усред ноћи.
Будан сам! Будан сам! Долазимо! - Ево нас!
Ако његовим жељама не би било удовољено истог тренутка,
добијао је напад!
- Где је флашица? - Мора да добије своју флашицу!
Све их је смотао око свог буцмастог малог прста.
Све, осим мене.
- Пелена! - Флашица.
Пелена! - Флашица. Тата! Не могу да спавам.
Знам, друже. Ни ја. Беба тренутно захтева много пажње.
Лепо смо причали. Али... - У реду је.
Тата је овде.
Шта је са мном?
Година је 2057.
Заставник Ти-рекс и ја истражујемо
непријатељску инвазију ванземаљаца.
Много је горе него што смо мислили.
Мама, он је го!
- Ја сам го! - Реци "голаћи".
Не!
- Ко је мамин слаткиш? - Ти си мамин слаткиш?
Не, он је татин фрајер, је л' тако?
Једно од нас мора да иде са г. Френсисом на конгрес.
У Вегасу. Ти треба да идеш. - Не, ти треба да идеш.
- Треба ти предах. - Остаћу с бебом...
Можда беба треба да одлучи.
Ко хоћеш да остане с тобом? Тата или мама?
- Или тата? - Хоће своју маму.
У реду, морамо да поразговарамо.
Насамо.
- Наравно. - О чему, другар? - О, б-е-б-и.
"И", Тиме. - И шта? Дошао је ниоткуд.
Чак га ни не познајемо. Како можемо да му верујемо?
Ма дај, он је само беба.
Озбиљно? Ја једини мислим да је нешто чудно у вези с овим типом?
- Опа! Ја ћу. - Правило од пет секунди.
Тиме?
Погледајте га! Носи одело!
Знам. Зар није сладак? Као мали човек.
Носи актен-ташну. Зар нико не мисли да је то...
шта знам, помало језиво?
Па, ти си носио Лам-Лам док ниси напунио...
Не причамо о Лам-Ламу.
Све бебе су другачије, Тиме. - И свака је посебна.
- Осваја целу кућу! - Да ли освајаш кућу?
Да, освајаш. Освајаш.
Једног дана ћеш упознати овог малишу
и волећеш га свим својим срцем. Баш као и ми.
Свим својим срцем?
Никад.
Хеј!
Време је за моје три приче, пет загрљаја и специјалну песму.
Може ли једна прича,
три загрљаја и моја специјална песма?
Само моја специјална песма?
Мама? Тата?
Хеј. Шта је с успављивањем?
Биће готово у понедељак, г. Френсисе.
Не плачи! Не плачи.
Хало?
Хало? Не још, госпођо.
Не, не смишљам изговоре.
Да, госпођо, знам да сам већ дуго овде.
Верујте, као да сам овде читав живот.
Већ сам много напредовао са родитељима.
Уобичајена процедура, недостатак сна, напади глади.
Потпуно су дезоријентисани.
Натерао сам их да ми једу из руке.
Чине све за мене. Урнебесно.
Али, мислим да ме је клинац прокљувио.
Не, могу то да решим.
Знам колико је ова мисија важна за фирму. - Мисија?
Верујте ми, госпођо. Имате праву бебу за овај посао.
Руке увис, Ђавоља бебо! - Прд! Смрд! Кака!
Морам да се решим к-л-и-н-ц-а. - Ти умеш да говориш!
Ух, гу-гу, га-га.
Не, умеш стварно да говориш. Чуо сам те.
Добро, умем да говорим. А да ли ти умеш да слушаш?
Донеси ми дупли еспресо,
и провери да ли негде има пристојан суши.
Убио бих за љуту ролницу од туњевине.
Купи и себи нешто. - Ко си ти?
Рецимо да сам ја шеф.
Шеф? Ти си беба! Носиш пелене.
Знаш ко још носи пелене?
Астронаути и Наскар возачи, ето ко.
То се зове ефикасност, Темплтоне.
Просечна беба проведе 45 сати годишње на ноши.
Ја сам шеф. Немам толико слободног времена.
Ниси мој шеф. Јесам твој шеф. - Не, ниси.
Јесам. - Ниси. Јесам! - Ниси!
Јесам! - Ниси!
Јесам! Јесам! Јесам! Јесам!
Ја сам овде био први. Чекај само да мама и тата чују за ово.
Ма немој? Мислиш да би изабрали тебе уместо мене?
- Са твојим досијеом? - Не знаш ништа о мени.
Тако хоћеш да се играш? Да видимо.
Темплтон Тимоти. Средње име...
Жао ми је. Лезли!
- Углавном тројке... - Како знаш све то?
Не знаш да возиш бицикл без помоћних точкова?
Чак и медведи знају да возе бицикл
без помоћних точкова, Лесли.
Пише да имаш седам година. - Седам и по.
Дремка за снагу! Шта си рекао? - Имам седам и по година.
Тачно! Матор си.
Време је да направиш места новој генерацији.
Тако то иде у свету.
Никад родитељима не би тражо стару играчку.
Лам-Лам? - Сви желе кул, нову ствар.
Уништи. Уништи.
- Лам-Лам! - Имам нове батерије! Бум!
Мама и тата те чак ни не познају. Мене воле!
Ма немој? Израчунај, клињо.
Постоји само одређена количина љубави.
То је попут ових перли.
Некад си имао сву родитељску љубав.
Све њихово време. Сву њихову пажњу.
Имао си све перле. Али, онда сам дошао ја.
Бебе одузимају много времена.
Траже много пажње. Добијају сву љубав.
Можемо да делимо. - Очигледно ниси ишао у пословну школу.
Слушај, Темплтоне, тако једноставно неће моћи.
Нема довољно љубави за нас обојицу.
Нема довољно перли за све.
А онда, одједном, нема места за Тима.
Тим се више не уклапа.
О, не! Шта је с Тимом?
Зато ћути и склањај ми се с пута,
иначе ће бити отпуштања.
Не можеш да добијеш отказ из своје породице.
Можеш ли?
Будите се, мали полутани. Седам је сати.
Будите се...
Која је сврха?
Устајте за хранљиви доручак!
Седам је сати.
Шта је било, Тимоти? Да ли те је онај мали патуљак растужо?
Онда ћу на њега бацити велику клетву!
- Он неће проћи! - То неће помоћи, Визи.
Потпуно је заварао маму и тату.
Да су знали оно што ја знам, никада не би дозволили да остане.
Можда твоји родитељи треба да буду просветљени.
Великом клетвом! Они неће проћи!
Да, морам да их просветлим...
...доказом! То ми треба, доказ!
Разоткриј његову мрачну магију!
Проба, проба! Проба, проба!
Можда могу да га врате у радњу и добију повраћај новца!
Купили бисмо кућу на надувавање!
Са срећом, Тиме! Сад је 8.45.
Нинџа.
Бебе на све стране! Шире се!
Мама! Тата! Шта се дешава?
Ово је инвазија!
Ово је дружење!
Сачуваћемо ову слику.
Ово је састанак, а ти нећеш присуствовати.
То ћемо још да видимо.
Хвала вам свима што сте дошли тако брзо.
Пре него што почнемо... ДА ЛИ КЛИНАЦ ПРИСЛУШКУЈЕ?
Да, господине. Него шта! - Потврђено!
Џимбо, укључи ометање.
Хеј! Ми, бебе, имамо кризу! - О, не!
- То је ужасно! - Страшно! Шта је то?
Биће једноставније да вам покажем. Теди, молим те.
Хајде да направимо представу.
Почињемо. Џимбо, угаси светла.
Бебе више не добијају онолико љубави као раније.
Зашто? Јесмо ли били неваљали? - Нисмо, Стејси.
Али, рећи ћу вам ко јесте.
Погледајте наше смртне непријатеље! Куце!
Не! Управо у томе је проблем.
Куце? У чему је штос с куцама? - Током историје,
људи су волели бебе више од свега на свету.
Нешто што се мора имати,
број један на свачијој листи жеља.
Куце су биле обични додаци.
Али, све се променило кад су куце почеле да се праве
у новим, дизајнерским моделима.
Сваки неодољивији од претходног.
Сећате се лабрадудла? Пикапуа?
Чивинија? Покушајте да кажете "чивини" без смешкања.
Немогуће је. Не губите време. Сви смо се смејали шар-пеју.
А сада је број један у Кини. О, не. - То је страшно!
- Ужасно! - Да. А постаје још горе.
Френсис Френсис, директор "Куца ко", дао је ову изјаву.
Теди, пусти снимак. Напредујемо по плану
са представљањем најљупкије куце до сада.
Представићемо је на конгресу кућних љубимаца у Лас Вегасу!
Пази, свете!
Смрвиће конкуренцију!
Јупи! - Не, Џимбо. Не "јупи"! Ми смо конкуренција!
Ово је рат.
Куце побеђују, а бебе губе. Хвала, Теди.
Ако је та куца слатка колико се плашимо,
могла би посао с бебама избацити из посла, бебо. То је ужасно!
- Лоше вести, бебо! - Шта ћемо да радимо?
Мој посао је да откријем каква је та нова куца,
како би "Беба корп" могао да је заустави.
А ви ћете да ми помогнете.
- Геније! - Мајстор! Тако треба, шефе!
Јупи! Јупи.
Сви ваши родитељи раде за "Куца ко".
Јесте ли сазнали нешто од њих? - Да! - Него шта!
Фантастично. Тројке, почните! - А. - Б...
Ц. - Д. - Не, шта сте сазнали о новој куци?
Јупи, куца! - Не, Џимбо! Куце су зле.
Стејси, прочитај записник.
Не знам да читам. Шта пише?
Ово је мој тим?
Глупи снагатор, гомила улизица и жврљачица? Тачно! - Потврђујем!
Добра одлука. То! - Браво, шефе!
Имам те!
Остави тај кекс. Кекс је за оне који завршавају посао.
Хоћу још једну представу. - Не, Теди!
- Може ли загрљај? - Нема више представа.
Шефе? Има много љубави за све. - Иди на спавање.
Лаку ноћ. Шефе! - Шефе!
- Шта је? - Родитељи!
Као да имају свој мали састанак.
Зар нису преслатки? - Ко хоће десерт?
Ово је понижавајуће.
Чекај да мама и тата ово чују.
Темплтоне, шта то имаш?
- Ништа. - Предај ми касету.
Никад!
Мама! Тата! Овамо!
- Здраво, Тими! - Здраво! Дакле...
Моћ цвећа!
Не можеш побећи полицији, глупатоне.
Вежите појасеве. Крећемо!
Трчи, трчи, трчи.
Шта? Хеј!
Трчи, трчи, трчи. Хватај, хватај, хватај.
То!
О, да!
Пусти, мали...
Погледај! Деца се напокон слажу. - Баш лепо.
Сајонара!
Хоћете да се играте? Хајде да се играмо.
Не!
Спаси шефа! Спаси шефа!
Држите га! - Мој је! Мој је! - Мој је!
Готов си, бебећи човече! - Горе! Дигните ме!
Ко хоће... штапићи са сиром!
Мама, тата! Имам доказ!
Неко не може да сиђе степеницама?
Ништа ме не може зауставити!
Мама! Тата! Где сте ви?
Има ли некога? Где су сви отишли?
Мама, тата! Беба може да говори!
- О, зар може? - Чекај, како си...
Предај касету, Тими. Или ће Лам-Лам страдати.
Не! - Шта кажеш, Лам-Лам? Хоћеш прстен у носу?
То баш није мој фазон, али ко сам ја да судим?
И минђушу у обрви? То изгледа превише, Лам-Лам.
Како ће деловати на разговору за посао? - Престани!
Касету, Тими! Или ћу цепати, цепати... - Не! Пусти га!
Ти пусти! - Ти пусти! Дај ми касету! - Дај ми Лам-Лам!
Упс! Претерао сам. Темплтоне, будимо разумни!
Можемо бити разумни, зар не? Шта радиш?
Тражиш ово откад си дошао овамо! - Попричаћемо о томе уз сок.
Прошло је време за сок.
Не, Темплтоне. Не би то урадио.
Реци па-па, бебо! Отпуштен си! - Шта то радиш?
Ништа.
Мој доказ! - Тиме! Објасни своје поступке!
Да, објасни. - Нисам ја! Беба је крива!
Беба је крива? - Истина је! Он може да говори.
Сви могу да говоре. Држали су састанак. Нешто о куцама.
То је велика бебећа кон-шпију-рација!
- Тимоти Лезли Темплтоне! - Много си нас разочарао.
- Не, љути смо на тебе! - Тачно, љути смо на тебе.
Љути? - Треба ти тајм-аут! Кажњен си! - Да, кажњен!
На два... - Три! Три дана? - Недеље!
- Три недеље! - На три... вечности!
Кажњен? - Остаћеш у кући са млађим братом,
док не научите да се слажете.
Супер.
То ми је био први пут иза решетака.
Затвор. Тамница.
Кажњен за цео жвот.
Минути су се претварали у сате, а сати у дане.
Сваки човек има тачку пуцања. Ово је била моја.
Црна птица пева у дубокој ноћи
Узми та сломљена крила и научи да летиш...
Хеј, то је моја песма!
Целог свог живота
Чекаш само Тај тренутак да се догоди
У реду је, мали полутану.
Можда ја могу да будем од помоћи.
Црна птица пева у дубокој ноћи!
Узми та сломљена крила и научи да летиш!
- Летите, будале! - Хвала, Визи.
Али није то исто.
Кад бих само дохватио чаробни нож од четкице за зубе.
Избавио бих нас из овог затвора.
Темплтоне!
Темплтоне, морамо да разговарамо. - Одлази.
Црна птица пева у дубокој ноћи
Престани! То је моја, а не твоја песма.
Моји родитељи су је написали само за мене.
Стварно? Родитељи су ти Ленон и Макартни?
Не, Тед и Џенис. Чак им не знаш ни имена!
Само хоћеш да ми их украдеш. Све си украо!
Требало би да ти будеш у затвору!
Време је да наше разлике оставимо по страни.
- Јеси ли ти... - Нисам!
Где је кадровско одељење кад ти је потребно?
- Узми. - Нећу твој прљави новац.
Рекао сам да ми се склањаш с пута.
- Не могу! Ти си у мојој кући. - Не желим да будем овде
ништа више него што ме ти желиш овде.
Зашто ме онда мучиш?
Истина је да ја нисам обична беба.
Ма, није ваљда?
Послат сам одозго на мисију.
Јеси ли ти Беба Исус?
Да, ја сам Беба Исус.
Не! Пре би се рекло да сам нижи менаџер у фирми.
У фирми? Каквој фирми? - Ево.
- Узми ово, све ће ти објаснити. - Шта хоћеш да урадим с тим?
Хоћу да је цуцлаш.
Ти је цуцлај! - Не, ти треба да је цуцлаш.
Нећу то да цуцлам! Цуцлај. - Не знам где је била!
Није важно где је била, већ где ће те одвести.
Зар не желиш да знаш одакле стварно долазе бебе?
Дуда. Лажа. Нук-нук.
Бу-бу. Бо-бо. Ба-ба.
Цуца. Варалица.
Позната под многим именима.
А кроз њену моћ ћеш сазнати истину.
Хајде, брже!
Мамице!
Где смо ми? - Добро дошао у "Беба корп".
Нема шансе.
- Хвала. - Шта?
Смири се. Не виде нас и не чују нас.
Ми смо, као, виртуелни и то? - Да.
Мислиш, неће осетити ово? - Не.
- Или ово? - Не. Карате!
Не срамоти се, Темплтоне. Ја те ипак видим.
Значи, бебе одавде долазе?
Шта си ти мислио, из купуса? Чаробне виле?
Не, родитељи су ми рекли да...
Шта? Не. То је одвратно.
Да, ни мени није звучало како треба.
Зашто ми родитељи нису рекли за ово?
Кад би људи знали одакле бебе
стварно долазе, никад их не би имали.
Исто је с хот-договима. - Идемо горе!
Како се ја не сећам овог места? - Сећао си се.
Али, кад се нормалним бебама узме цуцла,
заборавите све о "Беба корпу".
Како то да ти ниси нормалан?
Неколико нас, најбољи од најбољих, изабрани су за...
За највећу част.
Виша управа.
Темплтоне, овде је сва акција.
Време за дремку у Сектору Г.
Цело ово место воде бебе? - Да.
Мој тата каже: "Они који умеју, раде.
"А они који не умеју, надзиру."
Твој отац је хипик.
Ша се дешава кад одрастете? - Не растемо.
Пијемо супертајно млеко с формулом
које нас заувек чини бебама.
Назад на посао! Пауза за млеко је готова!
Имамо кризу! Зар не знате да имамо кризу?
Ко је то? - То је моја шефица. Велика Мала шефица.
- О чему то вришти? - Видиш онај пита-графикон?
Изгледа као велика пита.
Приказује сву љубав која постоји на свету.
Волим пите. - Ко не воли? Од јабука. - Добро.
Не, од вишања! - Савршено! Не од бундеве. - У реду.
То је поврће.
Поента је да парче за куце постаје све веће и веће.
Краду сву нашу љубав! - Баш као што си ти урадио мени.
Тачно тако. А ако се то настави,
можда неће остати довољно пите за бебе. - Нема пите?
Нема пите.
Моја мисија је да откријем каква је та нова куца.
Ти си, као, на шпијунској мисији? Кул!
Да! Кул! А ако... Кад успем...
Постаћу легенда "Беба корпа".
Као Супервелики Мали шеф, Мегавелики Мали шеф,
Озбиљно Велика Мала шефица... И он.
То је баш велика, дебела беба.
Не, оно је Велики Дебели Мали шеф.
Ово је Суперколосални Велики Дебели Мали шеф.
Био је најмлађи генерални директор дете у историји фирме.
Био? Шта му се десило?
Пензионисао се, пре много година.
А ја још покушавам да достигнем легенду.
У свакој ситуацији, запитам себе:
Ш-Б-У-С-В-Д-М-Ш?
"Шта би урадио Суперколосални Велики Дебели Мали шеф?"
То је све што добијаш? Своју слику на зиду?
Дођи овамо! Добићу унапређење.
Канцеларију на углу с мојом личном ношом.
Опа. - Кад завршиш, враћаш се овде?
Ш-Т-О П-Р-Е, Т-и-м-е.
Нисам ја породични човек. Место ми је за столом.
То је супер! - Знам.
Бум-бум. - Шта?
Свега ми, закуцаћу му пелене за зид!
Јесмо ли чули нешто од оног малог Малог шефа
ког смо послали код Темплтонових?
- Не знам. - Отпуштена си. О, не!
Сви сте отпуштени! Конгрес кућних љубимаца је за два дана.
Ако се не појави с одговорима, отпуштен је, пензионисан!
- Готов! - Обилазак је завршен.
О чему вришти Велика шефица?
Захтева резултате.
Конгрес је за два дана, а ја немам ништа.
То је она! Не јављај се!
Стрес дремка!
Ако убрзо не сазнам каква је та нова куца,
не само да ме неће унапредити... Могу да будем отпуштен!
Хеј, смири се. Сигурно има и других кул послова за бебе.
У међувремену, два дана брзо пролете.
Боље почни да се пакујеш.
Шта?
Не капираш, Темплтоне.
Ако ме отпусте, одузеће ми млеко с формулом.
Претворићу се у нормалну бебу и живећу заувек овде, с тобом.
- Не! - Да! Обећавам ти ово...
Сваког јутра кад се пробудиш...
ја ћу бити тамо.
Свако вече, за вечером... ја ћу бити тамо.
Свака рођенданска забава... ја ћу бити тамо.
Сваког Божића!
Ја ћу бити тамо
Годину за годином за годином.
Остарићемо заједно.
Ти и ја...
бићемо браћа. Заувек.
Не. Не, то је ужасно. - Знам.
- Ово се не дешава. - Али, дешава се!
Не можеш да останеш овде! - Не могу!
Немој да паничиш!
Али, требало би! - Знам, али морамо ово да поправимо.
Постараћемо се да не будеш отпуштен. - Ми?
Ми. Помоћи ћу ти,
али само да бих те се отарасио. Договорено?
Договорено. Да се више никад не видимо.
Слажем се, бебо.
Хајдемо сад на посао. Хајде, хајде, хајде.
- Ударац! - Не, не.
Овде нема ничега о новој куци. Зар ти нећеш ништа да радиш?
Заузет сам додељивањем посла. Упала је!
Кад нађемо досије о новој куци, шта ћемо онда да урадимо?
Послаћемо нинџа бебе? - Још боље.
Написаћу савршен допис. Бум! - Бум!
Чекај. Шта је допис?
Допис је нешто што напишеш да би људима дао информације.
То је твој план? Написаћеш приказ књиге?
- То је тако досадно. - Не, Темплтоне.
Дописи су за важне ствари.
Допис може да уједини људе.
Допис може да буде позив на оружје,
манифест, поема.
Допис може да промени свет.
Опа! Кад тако објасниш,
...и даље звучи досадно. - Научићеш, мали.
Научићеш. - Чекај мало. То је то!
Шта? Шта је то? - Сними ово. Дан "Доведи дете на посао".
Људи воде децу на радно место? Зашто?
Зато што је фантастично! - Одвратно је.
Зар не капираш? Ући ћемо у "Куца ко",
и сазнаћемо каква је нова куца!
Која је сврха? Ти си кажњен.
Твоји родитељи нас неће никуда одвести.
У праву си. Мисле да се мрзимо. - Мржња је јака реч.
Права реч, али ипак...
Морамо да их убедимо да смо стварно браћа.
- Добро. - Да се...
Воштимо? - Не.
- Варамо! - Не. - Да се ми...
Ла, ла, ла... Ла, ла, ла...
Ли, ли, ли...
Не. Нема шансе. Не. Не мислиш...
Да се волимо.
Управо сам повратио резанац и прогутао га.
Долази ћи-ху-ху возић! - Не. Ћи-ху-ћи-ху-ху. - Не ћи-ху!
Заустави воз! Не! То изгледа као да га је неко већ жвакао.
- Ко је тамо? Имам ракету! - Шта се овде дешава?
Само храним бебу.
Гледају нас.
Ћи-ху-ху.
- У реду. - У реду.
Ћи-ху-ху ово.
Нећу да носим морнарско одело. Није чак ни петак!
Хајде, обући ћеш ово.
Натераћеш ме? Неће моћи, пропалице!
- Шта си ми то урадио? - Стани! Враћај се! - Не!
Нема шансе.
- Хајде! - Тиме, шта радиш унутра?
- О, не. - Каква је ово гунгула?
Зар није пресладак?
Имам једно и за тебе! Ахој, морнару!
- Шта? - Бедак.
Осмех!
- Насмеши се за камеру. - То ме чини слабим.
Ко је голицљив? - Не делује на мене. Овде? - Ништа не осећам.
Сви имају голицљиву тачку.
"Мислим да нећу стати, рече Марица."
Дођи, погледај ово.
"'Ја могу да уђем унутра. "А онда су Ивица и Марица
гурнули злу старицу у пећ."
"И безбожна вештица је окончала свој живот у ватри."
Да разјаснимо.
Прича је о канибализму и спаљивању живих људи.
Да. - Није ни чудо да су клинци истраумирани.
Ово слагање је исцрпљујуће. - Слажем се, Тиме.
Треба да видиш своју фацу на оној слици. Био си сав...
Нисам навикао да ме голицају.
Једном, на фирмином излету. Али то увек испадне чудно.
Шта? Никад те нису голицали? А твоји родитељи?
Извини. Заборавио сам.
Ти ниси имао родитеље, зар не?
Тиме, ја можда изгледам као беба,
али рођен сам потпуно одрастао.
Ја не могу ни да замислим да не будем дете.
Пропустио си цело своје детињство?
Никад ниси имао неког да те воли?
Не недостаје ти оно што никад ниси имао.
- Будите се, мали полутани! - Тиме. Пробуди се, другар.
Шта је?
Буди се и устај! - Нешто не ваља? Јесам ли отпуштен?
Не, касниш на посао. - Шта?
Данас је Дан "Доведи дете на посао". А ти си дете.
Званично си рас-кажњен. Стварно? - Стварно.
Сме ли и беба да пође? - Зашто не.
Да! Да, да, да! То!
Волео бих да сам ја тако узбуђен због посла. - Види, моја спатула.
Да, бебац!
Господо, добро дошли у "Куца ко".
- Опа! Ово је страва! - Тиме, погледај!
- Имају базен са куцама! - Није ли то хигијенски?
Другар, хоћеш ли да се сликаш са Куца-ко Колетом?
Не, хвала. Превише је страшно за бебу. - Добра одлука.
Тиме, тата и ја морамо да радимо.
Хоћеш у канцеларију да се дружиш са нама?
Оставићемо твог брата у Зони куца,
док ми проводимо време с Тимом.
Време с Тимом?
Тата и ја знамо да нисмо могли да будемо с тобом колико и раније.
Па, шта кажеш?
Не, хвала. Радије ћу провести време са бебом.
- Лепо. - То је баш слатко.
Добро је што си усредсређен, Темплтоне.
Сазнаћемо каква је нова куца и ја идем кући.
Останите у Зони куца, важи? - Важи, здраво.
Тамо ћемо наћи тајни досије о новој куци.
Никад нећемо проћи кроз та врата.
Не, не за врата.
Врата за псе.
Како да прођемо поред чувара?
Не, не, не. Нема шансе. Не!
Шугави, плишани костим куце!
Каква слатка, мала куца... Јој!
Јупи! Деца.
Сагни се.
Спусти се до доле.
Никад у животу нисам био овако понижен.
Ав!
Хеј!
Хватај!
Шта ја то радим?
О, не!
Да!
Добар дечко. Не. Без уједања.
Тимоти Темплтон, канцеларијски нинџа.
- Овамо. - Шта је?
Мора да је овде.
НЕ УЛАЗИ ЗАБРАЊЕНО ЗА ДЕЦУ
Преклиње нас да уђемо.
Опа! Ово је много папирологије.
Мислио сам да су куце све исцепкале.
- Ово постаје језиво. - Дошао сам по твоју душу.
- Престани! - Чекај!
То је то! Досије!
Видиш? Био сам у праву.
Не. Већ сам ово негде видео.
Морамо да нађемо нешто чиме ћемо га заменити.
- У праву си. Други досије. - Да! Досије исте тежне.
Да би био стављен на потпуно исто место.
Потпуно исте тежине. - Већ си то рекао.
Знам да сам рекао. Ударио си ме два пута.
Нека буде три пута. Чекај! Мислим да овде има један.
Манила картон, целулозне ивице.
Око 1.420 грама. Не, 1.390. Покушај с овим.
Чекај!
Сада је савршено.
Да!
Имам осећај да треба да бежимо.
Знам, али просто је хипнотишуће.
Волео бих да видим како се завршава. - Да, и ја.
Па, није се добро завршило.
СРЕДИО САМ ВАС!
Шта?
Шта, бре...
Хвала што сте банули, клинци. - Френсис Френсис?
Видим да сте упознали мог старијег брата Јуџина.
Човек од мало речи. Ниједне, заправо.
Можеш ли поново да навучеш главу, молим те?
Шта је све ово?
Изненађење!
Цуцла "Беба корпа"? Одакле ти то?
Не препознајеш ме?
Можда из младости!
Суперколосални Велики Дебели Мали шеф?
Он је ти? И ти си он?
Само старији и наборанији.
- Ово није природно. - Не. Био си мој херој!
Како си завршио овде?
Знаш шта радим малој деци која постављају много питања о мени?
Јуџине!
Читам им моју причу.
Испекао сам кексиће!
Јуџине, моја столица.
Све је почело у "Беба корпу",
пре много, много времена.
Био сам фантастичан извршни директор,
ишао сам право ка врху.
Сви су ме волели.
Унапредили су ме, дали су ми
канцеларију на ћошку, моју личну...
Личну ношу?
Имао сам све. А онда, једног дана,
открио сам нешто језиво.
Старио сам.
Млеко с формулом више није деловало.
Испоставило се да не подносим лактозу.
- Не! - Да!
Позван сам пред одбор директора.
Ко су смор директори?
Највећи мали шефови од свих.
Мислио сам да ме воле.
Али, заменили су ме неким новим.
- Неким млађим. - То је ужасно.
Одједном је сва љубав пружана њој
...и сва пажња.
Знаш како је то, зар не, Тиме?
Боли, зар не?
Да. Боли.
А шта се затим десило? - Па...
Отпустили су ме!
И узели су ми моје специјално млеко с формулом.
А онда су ме послали доле, да живим са...
породицом.
- О, не, Френсисе! - "Беба корп" ме је изневерила!
Коначно ћу се осветити
...са Вечном Куцом. А? - То је то?
Не, не. Замислите куцу које никад не расте.
Куцу која заувек остаје штене.
Кад лансирам Вечну Куцу у свим деловима света,
...оне ће бити тако љупке... - Како је слатко!
... да више нико никад, баш никад неће желети бебу.
Крај "Беба корпа"!
Ма молим те.
Куца која никад не одрасте? То је немогуће!
Зар није?
Било је, док ми ти ниси донео кључни састојак.
Моје тајно млеко с формулом. - Моје је! Моје је!
Само моје. - Не!
Донео си ми баш оно што ми треба да уништим "Беба корп".
Не! - Да! Ушетао си право у моју клопку!
- Нећеш се извући с овим! - Не ако ми... Шта? Реци?
Коме ћеш да кажеш, Тиме?
Својим родитељима? - Где су дечаци?
Рекао сам им да остану у Зони куца.
Водим их обоје са собом у Лас Вегас.
Зато ми се склањајте с пута.
Не бих волео да буду отписани.
Никад нас не би оставили саме. - Стварно?
Чекајте да упознају овлашћеног стручњака предузећа
„Куца КО“ за чување деце у кући.
О, не.
Не буди нервозан.
- То је само једна ноћ. - Вратићемо се веома брзо.
Осим тога, у одличним сте рукама.
Тако је.
Јуџинија је практично савршена у сваком смислу.
Не. Молим вас, не идите с њим. Френсис Френсис жели да...
Верујте ми,
Јуџинија неће испуштати децу из вида.
- Ни на секунд. - То је веома утешно.
Сад их видите.
А сад их не видите.
Па-па!
На аеродром.
Нема излаза. Готов сам. Шта да радимо, Темплтоне?
Шта да радимо?
Морамо на аеродром да зауставимо Френсиса Френсиса
пре него што авион полети.
Да! Али како да прођемо поред Страшне Попинс?
У реду. Сигурно можемо нешто да урадимо.
Хеј, то није тако лоше.
Јеси ли добро?
Шта ти је?
Не гледај ме!
О, не! Без те формуле, претварам се у нормалну бебу.
Знаш, гу-гу, га-га. Све то! - О, не!
Бљак!
Ја сам бебећа темпирана бомба која откуцава!
Претварам се у бљуцкајућу, укакану, беспомоћну бебу!
Чекај мало! То ми је дало идеју.
Шта? Шта то? - Променио сам много бебиситерки
и све су се плашиле једне ствари.
Даме, тајна путера прженог у фритези
лежи у обилној количини маргарина.
Хеј, г. Женски Човече!
Беба! Мислим да му је мука!
Морате нешто да урадите!
Јој, ужаса!
- Темплтоне! - Веома укусно!
Бљак! Ушло ти је у уста!
И мени је ушло у уста!
Мислим да ће ми позлити!
Вртлог!
Остало је сат времена до полетања авиона. - Узећемо бицикл.
Бицикл? Не знам.
Идемо! Важи, али чекај овде! - Шта?
Где ћеш? Темплтоне! - Увек носи кацигу.
Па-па, клозетска главо!
Никад нас нећеш ухватити!
Стејси! Стејси, јави се!
О, Стејси! Јеси ли то ти, шефе? - Црвена узбуна!
Јури ме убилачка бебиситерка! Окупи тим! - Одмах, шефе.
Здраво. - Здраво. Здраво. - Црвена узбуна.
Разумем!
Црвена узбуна. Понављам... Црвена узбуна!
Шта радиш, Темплтоне? Вози, вози! - То је недозвољено.
Платићу твоју казну. Крени!
Мислим да смо му побегли!
О, не, нисмо!
Моћ цвећа!
Бум, бум, трас! Бум, бум, трас!
Браво, момче!
Пуче!
Трчи, трчи, трчи.
Тиме, мораш брже да возиш! - Не, не могу!
Можеш. Имаш то у себи, Темплтоне. Гледај напред.
Рекох, гледај напред, синко! Гуза горе! Педалај из све снаге!
Или ти управљаш или управљају тобом.
Добро!
Не могу да возим без помоћних точкова!
Свеједно да ли мислиш да можеш или да не можеш, у праву си!
О чему причаш?
Пут до успеха није права стаза, Темплтоне.
То је тешко путовање, као брод на мору.
А ти си капетан који кроти узбуркан океан.
Ја сам капетан, кротим океан!
- Добро! - Дрво! Ударићу!
Циљај у неуспех и увек ћеш успети. - Шта?
Не циљај у неуспех!
- Успевам! Успевам! - Кад успех постане навика,
...одатле све иде низбрдо. - Гледај!
Ено их! Мама, тата!
- Воз! - Ћи-ху-ху!
Стани! Шта то радиш?
- Успећемо. - Али, немам цитат за ово!
- Успео си! - Не! Ми смо успели.
И све то без помоћних точкова.
- Пролаз! - Беба у возилу!
Држи пелене!
Лези и скупи се!
Стани, друшкане! Тражим претрес до голе коже.
- Ено их! Мама, тата! - Хеј, не тако брзо!
О, не.
Темплтоне! Хеј! - Извините.
Где си нестао?
О, не! Не поново!
Не сада!
Шта, бре...
- Не, не, не! - Хајдемо!
Мислим да сам појео долар и 75 центи.
Извините, пролазим! Мама, тата!
Пожурите! Брзо! Нећемо да пропустимо лет!
- Не! - Упозорио сам вас! Чекајте!
- Не! - Не! Мама, тата! Станите!
Не!
Не, не, не.
Отишли су.
Нисам успео.
Стигао бих до родитеља да нисам морао да се вратим по тебе.
Шта? Стигли бисмо овде пре времена,
да си знао да возиш бицикл као нормално дете!
Нећемо стићи да зауставимо представљање.
Кога брига? Моји родитељи су у опасности.
Мене је брига! „Беба корп“ ће престати да послује.
Само о томе причаш. Ти ни не знаш како је бити део породице.
А ти не знаш како је имати посао.
Не знаш ништа о загрљајима,
о причама за лаку ноћ, ни о специјалним песмама.
Ма, молим те. Престани да се понашаш као беба. - Ти си беба!
Повуци то. - Живот ми је био савршен док се ти ниси појавио.
Веруј ми, осећање је узајамно. Волео бих да те никад нисам срео.
Волео бих да се никад ниси родио!
Где ћеш?
Фино!
Црна птица пева у дубокој ноћи
Узми та сломљена крила и научи да летиш
Целог свог жвота
Чекаш само Тај тренутак да се догоди
Нека се Тимоти Темплтон јави на бели услужни телефон.
Тимоти Лезли Темплтоне, молим те, јави се на бели услужни телефон.
Лезли.
Хало?
Ја сам. Не спуштај слушалицу, Тиме.
Тиме, ја нисам био рођен. Ја сам запослен.
Како то мислиш? - "Беба корп" је једини дом који сам икад знао.
Дакле, у праву си, не знам шта значи бити део породице.
Али, стало ми је. - Стварно?
Да.
Једини начин да све спасемо је да зауставимо Френсиса Френсиса.
Да. - Не могу то да урадим без тебе, Тиме.
Потребан си ми.
Рекао бих да смо прилично добар тим. - Не.
Буквално. Не могу да дохватим кваке.
А, да. Не брини, Тиме.
Спасићемо твоје родитеље.
И твоју фирму.
Како ћемо да стигнемо до Вегаса?
Биће нам потребно чудо.
Прати оног Елвиса! - Зашто?
Где је Елвис, ту је Вегас! - Ено још једног!
- И још једног! - Елвиси на све стране!
- Тиме, ено нашег лета! - А тамо оде наша карта!
Хеј! Не буди суров! - Извини!
- Хвала! - О, луче! Много ти хвала.
Здраво. Хеј.
Карту, молим. Само мало.
Украдена је! Имитирање Елвисовог имитатора?
Држ' га! Хумина, хумина, хумина!
Стани!
Дух Елвиса!
Морамо да нађемо седишта. - Хајде, овуда!
Какво је ово место?
Ово је, Темплтоне, прва класа.
- Зашто је празно? - Нико не може да је приушти.
Зато је тако дивно.
Добар дан. Говори вам капетан Рос.
Даме и господо, а и ви у економској,
молим вас, вежите појасеве. Ускоро полећемо.
Шта је било, Темплтоне?
Родитељи ме увек држе за руку током полетања.
Човече, берза данас лудује.
Даме и господо, поново капетан Рос.
Као што видите, искључио сам знак за појасеве.
Шта вас двојица радите овде?
Ми смо синови капетана Роса. Рекао нам је да седнемо овде.
Да ли вама, специјалним момцима, могу нешто да донесем? Било шта?
Било шта.
Ај-ај, Френсисе Френсисе!
Научићеш да не отимаш родитеље Једнооког Тима.
Ма, молим те. Кад би било тако лако. - Какав ти је план?
Нећеш ваљда да пишеш допис?
Не. - Хајде. Рекао си да никад ниси имао детињство.
- Зашто нећеш да покушаш? - Не, не могу. - Забавно је!
Ево, хајде да те убацимо у лик. - Знам. Осећам се шашаво!
Хајде! Реци му нешто злобно. - У реду, у реду, у реду.
Дакле, ишао си на државни факултет?
Не знам. Настави!
И имаш петљу да ми тражиш бонус?
Видиш! Сад се уживљаваш.
Одувај ме.
Твој завршни разговор је завршен!
- То је било добро. - Ко је уопште био тај тип?
Капетан! - Шта?
Ан гар!
Диж! Хо!
Ено га, дува!
Пази на прамац!
- Ај! - Избегни, парирај и боди!
Звучи као сјајна адвокатска фирма. - Леп покушај! Пази!
Отпуштен си!
Ево и твоје отпремнине! Ха!
Чекај. Не треба да завршиш са "Ха!" - Не треба?
На крају треба да кажеш "Аргх!" - Капирам! Аргх!
То је супер! - Хвала! Само сам се препустио.
Даме и господо, а и ви у економској, с леве стране авиона
можете видети да се приближавамо феноменалном Лас Вегасу.
- Копно! - Ахој, морнару.
- Ћао, тата. Хвала на вожњи. - Добро. Шта? - Идемо.
Идеш у "Хотел сломљеног срца"? - Ја идем. - И ја! - И ја!
И ја!
Морамо до конгресног центра. - Да узмемо такси?
До ђавола! Потрошио сам целу дневницу. Оно је више за нас.
Добро.
Извините, даме. Можете ли да нас повезете до куће?
Џими је болестан и треба му његов скупи лек.
Где живиш, душице?
Конгресни центар.
Ћао, душице! - Желим вам леп женски провод!
Женске се ложе на бебе.
Људи на Лонг Ајланду не знају да праве ледени чај.
О, не! Како ћемо овде да нађемо моје родитеље?
Тиме! Тамо.
Где је сад "Куца ко"? "Куца ко", "Куца ко", "Куца ко"...
Аха! Ево га! Нашао сам!
Како си... Хеј, где си отишао?
Не опет!
Хајде! Потребан си ми! - Вратио сам се!
Шта се дешава? Тако је!
Представићемо потпуно нову куцу на свим континентима.
У свакој држави!
Освојићемо свет, једно по једно срце.
- Тиме, ено их! - Мама, тата!
Замислите куцу која никад не расте,
...никад не стари.
Куца која заувек остаје штене.
Дајем вам једину ствар коју ћете икад волети...
Вечну Куцу!
Мама?
Одврати поглед, Темплтоне!
Хеј! Шта ћете ви овде?
- Мама, тата! - Шта они раде овде?
Шта Тим и беба раде овде?
Шта било ко од нас ради овде?
- Шта се овде догађа? - Ухватио је моје родитеље!
Дошли смо да их ухватимо! Ухватите их!
Узмите Вечну Куцу!
Морамо да одемо иза бине.
Тамо!
Трчи!
Брзо, брзо, брзо!
Лева, десна! Лева, десна! Лева, десна!
То!
Прд! Смрд! Кака!
Погледај све то млеко с формулом.
Тако се лансира производ. - О, не!
Ставља их испод ракете!
Елвис је напустио зграду!
Мама, тата... Долазим!
Браво, дечко! Трчи, Тиме! Брзо!
Лансирање започето.
Лансирам своје Вечне Куце и ништа ту не можете да урадите!
Не!
"Беба корп" је украо сву љубав од мене,
а сад ћу ја да је опет узмем од њих. Ти треба да ме разумеш.
Тебе су заменили исто као и мене!
Не! Ја нисам као ти! - Дрско дериште!
Пусти наше родитеље! Његове родитеље. Родитеље. - Да!
Могао си опет да имаш сву
родитељску љубав за себе! Али, не!
Упрскао си! Дозволио си да ти та беба шефује.
- Он не ради за мене. - Ми смо партнери!
Нисам голицљив. Хеј! Где је беба?
Свако има голицљиву тачку! - Моје уши!
Престани!
Мала деришта!
Ништа неће стати на пут мојој освети.
Ни ви, ни било ко! "Беба корп" је готов!
Ја побеђујем! Ха! - Погрешно!
Не треба да завршиш са "Ха!"
- Тако је! - Шта? Треба да завршиш с...
- Аргх! - Ен гарде!
Отпуштен си! - А ево и твоје отпремнине!
Ето ти, безвредна ништаријо! - Аргх!
Један минут и одбројавам.
- У помоћ! - Било ко!
Тиме! Шта то радиш?
Не! Мама, тата, долазим!
Јеси ли то ти? - Не брините, мама и тата. Средићу ово!
Добро си? - Беба је добро? - Да, беба је фино.
- Ко је то рекао? - Ја сам рекао.
Беба је фино.
- Не помера се! - Шта се дешава?
Чекајте секунд! Хеј.
Знам како да померимо моје родитеље.
- Како? - Искористићемо куце.
Горе. Дигни ме.
- Шта ако опет подетињиш? - Биће у реду. У реду, у реду...
У реду! Биће у реду.
Држи пелене!
- Померамо се! - Зашто се померамо?
Мама и тата, држите се!
Т минус 30 секунди.
О, не! Чекај!
Сачекај! Иди, Тиме! Води своје родитеље...
...одавде.
Мораш да скочиш! Хајде, то је просто ко пасуљ!
Не! Нема пасуља! Сиђи!
Не плачи. Извини. Молим те, немој да плачеш.
20 секунди.
15 секунди.
Црна птица пева у дубокој ноћи
Узми та сломљена крила и научи да летиш
Целог свог жвота
Чекаш само Тај тренутак да се догоди
Три...
Ухватио сам те!
Два, један... Лансирање!
Да!
Хеј, јеси ли још унутра?
Шта је било? Победили смо? - Победили смо!
Победили смо?
Победили смо! Победили смо! - Победили смо! Да!
Победничка дремка!
Све сте уништили!
Није фер! Није фер! Ово није како треба.
Сада ћеш стварно да платиш!
Ма немој! Време је да се суочиш с неким своје величине!
Шта?
Јуџине! Спусти ме! Чујеш ли ме? Ја сам твој шеф!
Овог пута ћемо га васпитати како треба.
Сигуран сам да ће то добро да испадне.
- Тиме, шта се дешава? - Мама, тата, држите се!
То! Тиме? - Тиме!
- Тиме! Јеси ли добро? - Добро сам. Ми смо добро.
- Спасао си нас. - Ти си наш јунак.
И сјајан старији брат.
Обојицу вас много волимо. - Обојицу?
Целим својим срцем.
Хајдемо кући.
Како изгледам?
Изгледаш сјајно.
Па, тиме, одлично обављено.
Стејси, с овим писмом можеш да се упишеш у школу по свом избору.
- Вртић? - Тако је. Ако има још нешто...
- Може ли повишица? - Стејси, не добијаш плату.
- Милион зигити пет! - Осам! Трицикл! - Ролери!
- Шећерну вуну? - Лизалицу! Договорено.
Најбољи шеф на свету.
Момци, не морате увек да радите шта вам се каже.
У реду је да мислите својом главом.
Не, господине. - Никако.
- Ужасна идеја! - То је прави став.
У праву си! - Тачно! Ти си главни! - Апсолутно!
Изволи, рмпалијо.
Заслужо си.
Желиш да ме загрлиш, зар не?
И ти ћеш мени недостајати, друже. У реду...
- Мир, мир. - Биће у реду, велики. Дакле...
- Успео си. - Не. Ми смо успели.
Узгред, честитам на унапређењу.
Канцеларија на ћошку, лична ноша. Све те ствари.
Хеј! А шта је с тобом? Имаш своје родитеље само за себе.
Шта да кажем мами и тати кад одеш?
Не брини. "Беба корп" има процедуру за овакве ситуације.
Биће као да никад нисам рођен.
Замало да заборавим!
Нема шансе! Лам- Лам! Поправио си је. - Да.
Добра је као нова. Жилава је она.
Изгледа да смо обојица добили шта смо хтели.
Дупла победа.
Вероватно би требало... - Да.
Па, остани у школи.
Баш и немам избора. - Да, тачно.
Збогом, Тиме. - Здраво.
Да, тачно.
Отишао је изненада, као што је и дошао. Ћао.
Напокон је мој живот поново био савршен.
Заборави бебу.
Упсић! Извини, крупајлијо.
Изненађење!
НАШ ХЕРОЈ!
Ура!
Унапређен си!
Заборави бебу?
Не, хвала, не треба. - Важ-ли.
Аргх.
Драги Мали шефе, обично не пишем много,
али сад знам да су дописи веома важне ствари.
Мада никад нисам ишао у пословну школу,
у вртићу сам научио да делим.
А ако нема довољно љубави за нас обојицу,
онда хоћу да ти дам сву своју љубав.
Желим да ти понудим посао. Биће то напоран рад
и неће бити плаћен.
Али, добра вест је да не можеш никад да будеш отпуштен.
И обећавам ти ово.
Свако јутро, кад се пробудиш, ја ћу бити тамо.
И свако вече за вечером, ја ћу бити тамо.
Свака рођенданска забава, свако божићно јутро... Ја ћу бити тамо.
Годину за годином за годином.
Остарићемо заједно. ПОРОДИЦА
И ти и ја ћемо заувек... ПОРОДИЦА
...бити браћа. Заувек.
ПОРОДИЦА
Будите се, мали полутани. Седам је сати.
Која је сврха тога, Визи?
Зато што је седам сати ујутру.
Морам један посао да обавим, а ти га отежаваш.
У реду је, мали полутану. Понекад сам и ја збуњен.
Посебно с летњим рачунањем времена.
У пролеће унапред, у јесен уназад.
У царству чаробњака чак ни немамо календаре!
Нема пролећа, само тама и зима!
Уопште нисам збуњен, Визи. Само ми он недостаје.
Тиме, види ко је стигао!
То је твој млађи... Брат!
Овде си! Стварно си овде! - Нежно, нежно.
Вратио си се!
Поздрави се са Теодором Линдзијем Темплтоном.
Линдзи?
Ко је голицљив? - Изволи.
Ето, то је моја прича.
Наша прича.
На срећу моју и мог млађег брата, имала је срећан крај.
Је л' то истинита прича, тата?
Па, душо, ја је се тако сећам.
Али, знаш ли шта сам открио? - Шта?
Постоји много љубави за сваког. - Чак и за мене?
Посебно за тебе. Само питајте стрица Теда.
Мала, чујем да ћеш добити млађу сестру. - Хтела сам коња.
Изволи, мала. Купи себи коња.
Знаш, поносим се тобом, Лезли.
И ја тобом, Линдзи.
Здраво, мала сестро.
Превод: Бојана Лукић Јовковић & Ева Чолић
Аргх! Добро, момци.
- Време је за спавање. - Мама, само још мало.
У реду.
Будите се, мали полутани. Време је да одете.
Идите и пустите своје сељаке да живе.
Одлазите!
Prevod: Bojana Lukiж Jovkoviж & Eva Иoliж
Preuzeto sa www.titlovi.com