Bio je van sebe. Ali vas je tražio po imenu.
Pokaži mu.
Imao je ovo sa sobom...
... i ovo.
Jesi li došao da me ubiješ?
Znam šta je ovo.
Video sam ga već.
Pre mnogo godina.
Pripadao je čoveku kog sam upoznao u napola zapamćenom snu.
Čoveku opsednutom malo radikalnim shvatanjima.
Koji je najotporniji parazit?
Bakterija? Virus?
Pantljičara?
G. Kob želi da kaže da je to... -Ideja!
Otporna, vrlo zarazna.
Kad ideja zarobi mozak gotovo ju je nemoguće izbrisati.
Ideja koja je potpuno oformljena i shvaćena ostaje.
Negde unutra. -Da je neko poput vas ukrade?
Da, u snu su vam smanjene svesne odbrane, a misli vam je lakše ukrasti.
To se zove izvlačenje.
Ali mi možemo da istreniramo vašu podsvest da se odbrani i od najveštijih izvlačitelja.
Kako to mogu da učinim? -Jer sam ja najiskusniji izvlačitelj.
Znam da pretražim vaš um i pronađem vaše tajne. Znam trikove.
Mogu da vas tako obučim, da ćete se i u snu braniti.
Ako želite moju pomoć, moraćete da budete potpuno otvoreni sa mnom.
Moram da znam vaše misli bolje od vaše žene, terapeuta, bilo koga!
Ako je ovo san i vi imate sef pun tajni, moram da znam šta je u njemu.
Da bi ovo uspelo morate me u potpunosti pustite unutra.
Uživajte u večeri, gospodo, dok razmislim o vašem predlogu.
Zna.
Šta se to događa gore?
Saito zna. Poigrava se s nama.
Nema veze. Mogu to da izvučem, veruj mi.
Informacija je u sefu. Pogledao ga je čim sam spomenuo tajne.
Šta ona radi ovde?
Vrati se u sobu, rešiću ovo. -I bolje ti je, došli smo poslom.
Ako skočim...
hoću li preživeti?
Možda dobrim zaronom. Mal, šta radiš ovde?
Mislila sam da ti možda nedostajem.
Nije da ne nedostaješ... Ali ne mogu više da ti verujem.
Pa šta onda?
Liči na Arturov ukus.
Zapravo subjekt voli postmoderne britanske slikare.
Sedi molim te.
Reci mi...
Nedostajem li deci?
Ne možeš ni da zamisliš.
Šta to radiš? -Idem na vazduh.
Ostani gde si, Mal.
Do đavola!
Okreni se!
Pištolj, Dome.
Molim te.
Sada kovertu, g. Kob!
Je li vam ona rekla ili ste znali svo vreme?
Da ste došli da me pokradete ili... da u stvari spavamo?
Želim da znam ime vašeg poslodavca?
Nema smisla da mu pretite u snu, zar ne, Mal?
Zavisi čime pretiš.
Ubijanje će ga samo probuditi.
Ali bol...
Bol je u umu.
A sudeći po dekoracijama u tvom smo umu Arture.
Šta to radiš? Prerano je! -Znam! Ali san se urušava!
Pokušavam da držim Saita što je duže moguće! Skoro pa smo gotovi.
Zaustavite ga!
POVERLjIVO
Ovo ne ide. Probudi ga!
Neće se probuditi!
Daj mu trzaj! -Šta? -Zaljuljaj ga!
Onesvestio se.
Došli ste spremni, a? -Ni šef mog obezbeđenja ne zna za ovaj stan.
Kako ste ga pronašli?
Teško je čoveku na vašoj poziciji da skrije ovakvo ljubavno gnezdo.
Posebno kad je uključena udata žena. -Ne bi ona. -A eto nas.
Postoji dilema. -Približavaju se.
Imate to po šta ste došli. -Nije istina. Izostavili ste ključan deo informacije.
Skrivali ste nešto jer znate šta smo smerali.
Pitanje je zašto ste nas uopšte pustili. -Audicija.
Za šta? -Nema veze. Niste prošli.
Izvukli smo svaku informaciju koju ste imali. -Prevara je bila očigledna.
Zbog toga, ostavite me na miru!
Čini se da ne razumete, g. Saito. Korporacija koja nas je zaposlila,
neće prihvatiti neuspeh. Nećemo izdržati dva dana.
Kob...
Moraću, izgleda, da učinim ovo malo jednostavnije.
Recite nam šta znate! Recite odmah!
Uvek sam mrzeo ovaj tepih.
Ustajali miris, tako oštar vez,
i u potpunosti napravljen od vune.
Ali sada...
ležim na poliesteru.
Što znači... da ne ležim na tepihu u mom stanu.
Dokazali ste svoju reputaciju, g. Kob.
Još uvek sanjam.
Kako je prošlo? -Nije dobro.
San unutar sna, ha?
Zadivljen sam.
Ali u mom snu igrate po mojim pravilima.
Ali, vidite, g. Saito nismo u vašem snu. -U mom smo.
Budalo! Kako si zeznuo tepih?! -Nisam ja kriv. -Ti si arhitekta!
Nisam znao da će trljati obraz po njemu! -Dosta!
Ti? Šta je bilo sve ono?
Držao sam sve pod kontrolom. -Kako je onda kad ne držiš?
Nemamo vremena za ovo. Silazim u Kjotu.
Sigurno neće pregledati svaki kupe. -Ne volim vozove. Slušajte...
Svako se brine za sebe.
Halo?
Ćao, tatice! -Ćao, tata.
Hej, mili. Kako ste mi?
Dobro. -U redu, valjda. -U redu?
Ko je to samo u redu? Ti, Džejms? -Da.
Kad se vraćaš kući, tata? -Ne mogu dušo, ne mogu.
Ne još neko vreme, sećaš se? -Zašto?
Rekao sam vam već. Nema me jer radim. Dobro?
Baka kaže da se nikad nećeš vratiti.
Filipa, jesi li to ti? Daj mi baku na telefon, može?
Odmahuje glavom.
Nadajmo se da greši u vezi toga.
Tatice?
Da, Džejms? -Je li mama s tobom?
Pričali smo o tome.
Mama više nije ovde. -Ali gde je?
Deco, dosta je. Pozdravite se. -Poslaću poklone po dedi.
Budite dobri.
Prevoz nam je na krovu. -Dobro.
Jesi dobro? -Da, jesam. Zašto?
Onaj san. Mal se pojavila? -Žao mi je zbog tvoje noge.
Neće se ponoviti. -Postaje sve gore, zar ne? -Dobićeš samo jedno izvinjenje, Arture.
Gde je Neš? -Nije se pojavio. Hoćeš li ga čekati? -Ne.
Trebali smo da predamo Saitove planove ekspanzije Kobelu pre dva sata.
Sada znaju da nismo uspeli. Vreme je da nestanemo.
Gde ideš? -Buenos Aires. Pritajiću se tamo, možda ću obaviti neki posao.
Ti? -Sjedinjene Države. -Pozdravi ih.
Izdao vas je. Došao je moleći za svoj život.
Zato vam nudim zadovoljstvo...
Ja ne radim tako.
Šta ćete mu učiniti? -Ništa.
Ali ne mogu da govorim u ime Kobel inžinjeringa.
Šta želite od nas?
Usađivanje?
Je li moguće? -Nije.
Ako možete da ukradete ideju iz nečijeg uma, zašto je ne bi mogli usaditi?
Usadiću vam ideju. Kažem vam: "Nemojte da razmišljate o slonovima".
O čemu razmišljate? -Slonovima.
Tako je, ali to nije vaša ideja jer znate da sam vam je ja dao.
Subjektov um uvek pronađe izvor ideje. Pravu inspiraciju je nemoguće lažirati.
Nije istina.
Možete li to da učinite? -Nudite li mi izbor?
Jer i sam mogu da se rešim Kobela.
Onda imate izbor. -Biram da idem, gospodine.
Recite posadi gde želite da idete.
G. Kob?
Da li biste hteli da odete kući?
U Ameriku?
Svojoj deci?
Ne možete to da ispravite. Niko ne može!
Baš poput usađivanja. -Kob, idemo!
Koliko je komplikovana ideja? -Dosta jednostavna.
Nijedna ideja nije jednostavna kad moraš da je usadiš u nečiji um.
Moj glavni konkurent je bolesni starac.
Njegov sin će uskoro naslediti čitavu korporaciju.
Želim da on odluči da podeli očevo carstvo.
Kob, treba da odemo odavde. -Čekaj.
Ako uradim ovo... Ako bih mogao to da uradim...
Treba mi garancija.
Kako da znam da ćete ispuniti obećano? -Ne znate.
Ali mogu. Dakle...
Hoćeš li skočiti s verom?
Ili ćeš postati starac ispunjen žaljenjem.
Koji čeka samotnu smrt.
Okupite svoj tim, g. Kob. I mudrije birajte ljude.
Znam koliko želiš da odeš kući.
Ovo ne može da se izvede. -Može.
Samo moramo da odemo dovoljno duboko. -Ne znaš to!
Već sam to uradio.
Kome si to uradio?
Zašto idemo u Pariz?
Trebaće nam novi arhitekta.
Nikada nisi voleo svoju kancelariju, zar ne?
Nema mesta za razmišljanje u onom spremištu za metle.
Je li sigurno da budeš ovde?
Izručivanje između Francuske i SAD je birokratska noćna mora, znaš i sam.
Mislim da bi u tvom slučaju pronašli način. -Doneo sam ovo za...
Za decu kad budeš imao priliku. -Trebaće više od plišane igračke tu i tamo
da uveriš tu decu da još uvek imaju oca.
Radim ono što znam. Ono što si me ti naučio.
Nikad te nisam naučio da budeš lopov. -Ne.
Naučio si me da upravljam ljudskim umovima. Nakon onoga šta se desilo...
bilo je puno legalnih načina da iskoristim tu veštinu.
Šta radiš ovde, Dome?
Mislim da sam pronašao put do kuće.
Posao za neke vrlo, vrlo moćne ljude.
Ljude koji zauvek mogu da srede moje optužbe.
Ali treba mi tvoja pomoć. -Došao si da pokvariš nekog od mojih najbistrijih
i najboljih. -Ne znaš šta nudim. Moraju da odluče sami za sebe.
Novac? -Ne samo novac. Sećaš se?
To je prilika da izgrade katedrale i čitave gradove. Stvari koje nisu ni postojale.
Stvari koje nisu ni mogle da postoje u stvarnom svetu.
Želiš da ja nekom drugom dopustim
da te prati u tvojoj fantaziji? -Neće ući u san.
Samo će dizajnirati nivoe i naučiti sanjare koji su. To je sve.
Dizajniraj ih sam.
Mal mi neće dopustiti.
Vrati se u stvarnost, Dome.
Molim te. -Stvarnost?
Ta deca, tvoja unučad, čekaju da im se otac vrati kući.
To je njihova stvarnost.
Ovim poslom, poslednjim poslom, to ću i ostvariti.
Ne bih stajao ovde da znam za ijedan drugi način.
Treba mi arhitekta koji je dobar kao što sam ja bio.
Imam nekog boljeg.
Arijadne...
Upoznaj g. Koba.
Drago mi je. -Ako imaš par trenutaka g. Kob ima poslovnu ponudu za tebe.
Stažiranje? -Ne baš.
Imam test za tebe. -Nećete mi ništa reći o ovom pre toga?
Pre nego što opišem posao moram da znam možeš li da ga odradiš. -Zašto?
Nije baš sasvim legalno.
Imaš 2 minuta da napraviš lavirint koji se rešava duže od minuta.
Stani!
Ponovo.
Stani.
Moraš bolje od toga.
To je već bolje.
Kažu da koristimo samo delić punog potencijala mozga. To je kad smo budni.
Kad spavamo naš um može da učiniti skoro sve. -Kao?
Zamisli da dizajniraš zgradu. Svesno stvaraš svaki aspekt.
Ali ponekad ti se čini da se samo od sebe stvara, ako znaš šta mislim. -Da.
Kao da otkrivam. -Iskreno nadahnuće.
Kad sanjamo naš um konstantno to radi.
Stvaramo i percipiramo naš svet u isto vreme.
Um nam to radi tako dobro da ni ne znamo da se događa.
To nam dozvoljava da uđemo usred tog procesa. -Kako?
Preuzimajući stvaralački deo. Tu upadaš ti.
Stvoriš svet sna. Mi uvedemo subjekt u taj san.
I on ga ispuni svojom podsvešću.
Kako mogu da prikupim dovoljno detalja da misle da je to stvarnost?
Snovi se čine stvarnim kad smo u njima, zar ne?
Tek kad se probudimo shvatimo da je nešto čudno.
Da te pitam. Nikad se baš ne sećaš početka sna, zar ne?
Uvek završiš usred onog što se događa. -Valjda, da.
Kako smo završili ovde? -Došli smo iz...
Razmisli, Arijadne. Kako si dospela ovamo?
Gde si sada?
Sanjamo? -Spavaš usred radionice.
Ovo ti je prva lekcija u deljenom sanjanju.
Ostani mirna.
Ako je to samo san, zašto pokrivaš oči?
Jer nikad nije samo san, zar ne? Lice puno stakla boli k'o da sam đavo.
Kada si u njemu osećaj je stvaran. -Zato je vojska razvila deljeno sanjanje.
Program treniranja za vojnike da pucaju, bodu i dave jedni druge. Zatim se bude.
Kako su arhitekte upletene u to? -Neko je morao da dizajnira snove, zar ne?
Daj nam još pet minuta. -Pet minuta?
Pričali smo sat vremena!
U snu mozak funkcioniše brže, zbog toga se...
vreme čini sporije. -5 minuta u stvarnom svetu je sat u snu.
Da vidimo šta možeš da smisliš za pet minuta.
Imaš osnovni raspored. Knjižara, kafić, ostalo je takođe tu.
Ko su ovi ljudi? -Projekcije moje podsvesti.
Tvoje? -Da. -Zapamti, ti si sanjar. Izgradila si ovaj svet.
Ja sam subjekt, moj um ga nastanjuje.
Doslovno možeš da pričaš s mojom podsvesti.
Jedan od načina izvlačenja informacija iz subjekata. -Kako još?
Stvaranjem nečeg sigurnog, poput...
sefa ili zatvora koji um automatski puni informacijama koje želi da zaštiti.
Shvataš? -A ti upadaš i ukradeš ih?
Mislila sam da će prostor sna biti u vezi sa percepcijskim,
ali više je u vezi osećanja.
Pitanje: Šta se događa kad počneš da se petljaš u zakone fizike?
Strava, zar ne?
Jeste.
Zašto svi gledaju u mene?
Jer moja podsvest oseća da neko drugi stvara ovaj svet.
Što više menjaš stvari, to se projekcije brže stapaju u tebe.
Stapaju? -Osećaju strano telo sanjara.
Napadaju kao što se leukociti bore sa zarazom. Hoće li nas napasti? -Ne.
Samo tebe.
Ovo je odlično, ali kažem ti, ako nastaviš da menjaš sve...
Hoćeš li reći svojoj podsvesti da o'ladi malo. -To mi je podsvest.
Sećaš se? Ne mogu da je kontrolišem.
Impresivno!
Znam ovaj most!
Ovo mesto je stvarno, zar ne? -Da, prolazim ovuda svaki dan do faksa.
Nikad ne stvaraj mesta iz uspomena. Uvek zamišljaj nova mesta!
Moraš da počneš od onoga što znaš, zar ne? -Koristi detalje!
Uličnu svetiljku, govornicu, nikad čitave četvrti! -Zašto ne?
Jer graditi snove iz sećanja je najlakši način gubljenja poimanja
šta je san, a šta java. -To se tebi dogodilo?
Slušaj me! Ovo nema veze sa mnom, shvataš? -Zato ti ja trebam, da ti izgradim snove?
Miči se od nje! Odbij!
Mal! -Probudi me! -Mal! -Probudi me!
Hej, pogledaj me! Dobro si. Dobro si.
Zašto se nisam probudila? -Jer je ostalo vremena na satu.
Ne možeš da se probudiš unutar sna osim ako ne umreš.
Trebaće joj totem. -Šta?
Totem, to je... -Baš ti je neka podsvest, Kob!
Šarmantna je! -Vidim, upoznala si gđu. Kob.
To mu je žena? -Dakle, totem. Treba ti maleni objekt,
po mogućnosti težak. Nešto što ćeš stalno moći da imaš kod sebe.
Ali za koji niko drugi ne zna. -Novčić? -Ne, mora da bude jedinstvenije.
Ovo je ispunjena kockica.
Ne smeš da je diraš. Izgubilo bi svrhu. Samo ja znam balans i težinu ove kockice.
Tako, kad ti pogledaš u svoj totem, znaćeš bez sumnje da nisi u nečijem snu.
Ne znam je l' ti ne vidiš šta se događa ili ne želiš,
ali Kob ima ozbiljnih problema koje želi da zakopa dole.
Ja neću samo tako da otvorim svoj um nekom takvom.
Vratiće se.
Nikad nisam video da je neko tako brzo shvatio sve.
Stvarnost joj neće biti dosta. Kad se vrati...
Kad se vrati reci joj neka radi lavirinte. -Gde ćeš ti biti? -Idem da posetim Imsa.
Imsa? U Mombasi je. Kobaltovo područje.
Potreban rizik. -Ima dosta dobrih lopova. -Ne treba nam samo lopov.
Treba nam krivotvoritelj.
Trljaj ih koliko hoćeš, neće se razmnožiti.
Nikad ne znaš. -Idemo na piće.
Ti častiš.
Gramatika ti se nije poboljšala. -Odjebi! -Kakav ti je rukopis?
Čitljiv. -Dobro. -Hvala vam.
Usađivanje. Pre nego što mi kažeš da je nemoguće...
Ne, sasvim je moguće. Samo je prokleto teško.
Zainteresovan. Artur stalno govori da je nemoguće. -Artur!
Još uvek radiš sa tim štreberom? -Dobar je u onome što radi, zar ne?
Najbolji, ali mu nedostaje mašte.
Ne kao tebi. -Slušaj, za usađivanje ti treba mašta.
Da te pitam nešto.
Jesi li ti to već uradio? -Probali smo.
Usadili smo ideju, ali se nije primila. -Niste je usadili dovoljno duboko?
Nije u pitanju samo dubina.
Treba ti najjednostavnija verzija ideje da se ona prirodno razvija
u subjektovom umu. Vrlo delikatno. Koja je to ideja koju moraš da usadiš?
Moramo da nateramo naslednika velike korporacije da podeli očevo carstvo.
Tu imaš razne političke motive, antimonopolistička htenja, itd.
Sa svim tim...
Prepušten si na milost subjektovih predrasuda.
Moraš da počneš od apsolutnih osnova. -Kojih?
Odnosa s ocem.
Imaš hemičara? -Još ne. -Dobro, ovde je jedan čovek.
Jusuf. On pravi svoje verzije jedinjenja.
Kad ćeš da me odvedeš kod njega? -Čim se oslobodiš pratnje.
Čovek za šankom. -Kobel inžinjering.
Poternica za mnom? Traže li me živog ili mrtvog? -Ne znam.
Videćemo hoće li zapucati. -Napravi smetnju, naći ćemo se dole za
pola sata? -Ovde? -Zadnje mesto na koje će pomisliti.
Dobro.
Fredi! Fredi Simons! To si ti, zar ne?
Ne, nisi ti.
Sad ne sanjaš, ha?
Kafu. Jednu kafu.
Jednu kafu!
Treba li vam prevoz, g. Kob?
Šta vi radite u Mombasi? -Štitim svoje ulaganje.
Ovako se oslobađaš pratnje, ha? -Drugačija pratnja.
Kob je rekao da ćeš se vratiti.
Pokušala sam da se ne vratim, ali... -Ništa nije slično tome.
Jednostavno je...
Čisto stvaranje.
Hoćemo li da pogledamo neke paradoksalne arhitekture?
Moraš da savladaš par trikova ako želiš da izgradiš tri kompletna sna.
Oprostite.
Kakve trikove?
U snu možeš da prevariš arhitekturu do nemogućih oblika.
To ti dozvoljava stvaranje zatvorenih petlji, poput Penroseovih stepenica.
Beskonačnih stepenica.
Vidiš?
Paradoks.
Zatvorena petlja će ti pomoći da maskiraš granice sna koji stvaraš.
Koliko moraju da budu veliki ti nivoi? -Od sprata zgrade do čitavih gradova.
Moraju da budu dovoljno komplikovane da se možemo sakriti od projekcija. -Lavirint?
Tako je. Lavirint. Što je lavirint bolji...
to imamo više vremena pre nego nas projekcije uhvate.
Upravo tako.
Tvoja podsvest se čini ugodnom. -Čekaj postaće gadno.
Niko ne želi da mu neko čeprka po umu.
Kob više ne može da gradi, zar ne?
Ne znam može li, ali neće.
Misli da je sigurno ako ne zna planove. -Zašto? -Ne želi da mi kaže.
Mislim da je zbog Mal. -Bivše žene? -Nije mu bivša.
Još su zajedno. -Ne...
Ona je mrtva.
Ono što si videla je njena projekcija.
Kakva je bila kad je bila živa? -Bila je divna.
Tražite hemičara? -Da.
Da napravi jedinjenje za posao? -I da ide na teren s nama.
Retko idem na teren, g. Kob.
Trebate nam da napravite jedinjenje prilagođeno našim potrebama.
Koje su? -Velika dubina. -San unutar sna.
Dva nivoa?
Tri. -Nije moguće.
Toliko snova unutar snova je previše nestabilno. -Moguće je.
Samo morate da imate sedativ. -Ne, moćan sedativ.
Koliko članova tima? -Pet. -Šest.
Jedini način da znam da je posao obavljen je...
ako odem s vama. -Nema mesta za turiste na ovakvom poslu, g. Saito.
Ovog puta izgleda da ima.
Ovaj sedativ je dobar za početak.
Koristim ga svaki dan. -Za šta? -Pokazaću vam.
Možda nećete hteti da vidite.
Posle vas.
10, 12 ih je... -Dolaze svaki dan. Da dele snove.
Vidite, vrlo stabilno.
Koliko dugo sanjaju? -Tri, četiri sata svaki dan.
U vremenu snova? -Sa ovim jedinjenjem?
40 sati, svakog dana. -Kako to rade? -Recite mu, g. Kob.
Nakon nekog vremena jedino tako i možeš da sanjaš.
Vama je bilo tako, g. Kob? -Dolaze svaki dan da spavaju ovde? -Ne.
Dolaze da se probude.
San je postao njihova stvarnost.
Ko ste vi da sudite?
Da vidimo šta možeš.
Znaš kako da me pronađeš.
Znaš šta moraš da učiniš.
Oštro, zar ne?
Jeste li dobro, g. Kob?
Jesam.
Dobro sam.
Robert Fišer.
Naslednik Fišer Moris energetskog konglomerata.
Šta imate protiv ovog g. Fišera? -Ne tiče vas se.
G. Saito, ovo nije tipična korporativna špijunaža.
Tražite usađivanje od mene, nadam se da shvatate težinu tog zahteva.
Seme koje zasadimo u umu tog čoveka izrašće u ideju. Ona će ga definisati.
Možda će...
možda će promeniti čitav njegov svet.
Mi smo poslednja firma koja stoji između njih i potpune dominacije energentima.
Ne možemo više da se takmičimo.
Uskoro će energijom snabdevati pola sveta.
U stvari, postaće nova velesila!
Svetu je potrebno da Robert Fišer promeni mišljenje.
Tu upadamo mi. Kakav je Fišerov odnos s ocem?
Kruže glasine da je odnos prilično komplikovan.
Ne možemo da radimo samo na glasinama, zar ne?
Možete li da mi date pristup ovom čoveku?
Brauning. Desna ruka Fišera starijeg.
Kum Fišera juniora. -Mislim da će biti moguće.
Ako nabavite dobre preporuke. -Preporuke?
To mi je specijalnost, g. Saito.
Ovo mi ne miriše na nagodbu. Odvedite ga dole. -G. Brauning...
Politika Morisa Fišera je izbegavanje sudskih parnica.
Pa, hoćemo li da podelimo tvoju brigu direktno s Morisom?
Nije potrebno. -Ne, mislim da bi trebalo.
Kako mu je?
Ne želim da ga bespotrebno gnjavim, ali...
Hajde... Gubite se napolje! Uzmi... Uradi to...
Provuci...
Do đavola... Rekao si kad sam pitao...
Sigurno mu je to draga uspomena. -Ja sam mu to stavio pored kreveta.
Nije ni primetio. -Roberte...
Moramo da razgovaramo o advokatu. Znam da je ovo teško... -Znam.
Ali od izuzetne je važnosti da počnemo.
Lešinari su počeli da kruže. Što Fišer postaje bolesniji, Brauning postaje moćniji.
Imao sam priliku da posmatram Brauninga.
Proučio sam fizički izgled, manire, i tako dalje...
U prvom nivou sna mogu da oponašam Brauninga.
I sugerišem koncept Fišerovom svesnom umu.
Kada se spustimo nivo dublje, njegova projekcija Brauninga
bi to trebala da mu prenese.
Tako da sam sebi da ideju. -Upravo tako.
Jedino će se tako primiti. Mora sam da je prouzrokuje.
Ims... Impresioniran sam.
Tvoje odobravanje je uvek cenjeno Arture, hvala.
Ideš dole sam? -Ne, samo sam eksperimentisao.
Nisam znao da je neko ovde. -Radila sam na svom totemu.
Daj mi da ga pogledam.
Znači, učiš? -Elegantno rešenje za praćenje stvarnosti.
Tvoja ideja? -Ne...
Malina ideja. Ovaj...
Ovaj je bio njen. Zavrti ga u snu i nikada se neće zaustaviti.
Samo se vrti i vrti.
Artur mi je rekao da je preminula.
Kako lavirinti napreduju?
Svaki nivo je povezan sa delom subjektove podsvesti na koju ciljamo.
Napravila sam donji nivo bolnicu, da Fišer dovede svog oca.
Imam pitanje u vezi ovog rasporeda? -Ne, ne, ne...
Ne pokazuj mi ništa određeno, samo sanjar treba da zna raspored.
Zašto je to toliko važno? -Ako neko od nas unese svoje projekcije
ne želimo da znaju detalje lavirinta.
Hoćeš da kažeš, ako uneseš Mal?
Ne možeš da je držiš podalje, zar ne?
Ne možeš da gradiš, jer ako ti znaš lavirint onda ga i ona zna.
To bi sabotiralo čitavu operaciju.
Kob, znaju li ostali? -Ne, ne znaju.
Moraš da ih upozoriš, šta ako postane gore. -Niko nije rekao da će postati gore.
Moram da odem kući. To je sve do čega mi je stalo.
Zašto ne možeš da odeš kući?
Zato što misle da sam je ubio.
Hvala. -Za šta?
Što nisi pitala da li sam.
"Podeliću očevo carstvo", to je očigledno ideja koju Robert mora da samoprojektuje.
Zato moramo da je usadimo duboko u njegovu podsvest.
Podsvest je motivisana emocijama, zar ne?
Iz tog razloga moramo da pronađemo način da prevedemo ovo u emocionalni koncept.
Kako da prevedemo poslovni plan u emociju. -To ćemo da otkrijemo, zar ne?
Robertov odnos sa ocem je u najmanju ruku stresan. -To možda i nije loše.
Može da bude "Rasturiću kompaniju" samo da napakosti matorom.
Ne, jer mislim da pozitivna emocija pobeđuje negativnu svaki put.
Svi težimo ka pomirenju. Katarzi.
Robert Fišer mora da ima pozitivnu emocionalnu reakciju na sve ovo.
Probaj ovo:
"Moj otac prihvata da želim sam da stvaram, a ne da idem njegovim stopama".
Moglo bi da uspe. -Moglo?
Treba nam nešto bolje od "moglo". -Hvala na tvom doprinosu, Arture.
Oprosti što želim malo određenosti.
Određenosti! -Usađivanje nema veze sa određenosti.
Kad mu uđemo u um moraćemo da radimo sa onim što imamo.
Na gornjem nivou ćemo otvoriti odnos s ocem.
Na primer: "Neću da idem očevim stopama".
Na sledećem ga nahranimo: "Stvoriću nešto za sebe".
Onda, dok dođemo do zadnjeg nivoa, izvući ćemo glavno oružje.
"Moj otac ne želi da budem kao on". -Tako je.
Na trećem nivou snovi će se urušiti pri najmanjoj smetnji.
Sedativi, za spavanje.
Da omogući tri nivoa sna moraću ga kombinovati s izuzetno snažnim sedativom.
Laku noć.
Jedinjenje koje ćemo koristiti stvara vrlo
brzu hemijsku reakciju i ubrzava funkcije mozga.
To nam daje više vremena na svakom nivou.
Moždana funkcija u snu će biti 20 puta veća od normalne.
Kada uđemo u san unutar tog sna, efekat se pojačava.
Tri sna, deset sati... -Oprostite, matematika mi nije jača strana.
Koliko je to vremena?
Nedelja dana na prvom nivou, 6 meseci na drugom,
treći nivo... -Deset godina.
Ko bi hteo da ostane zarobljen u snu deset godina?
Zavisi od sna. -Kad usadimo ideju kako ćemo da izađemo?
Nadam se da imaš nešto pametnije na umu osim da me upucaš u glavu.
Trzaj! -Šta je trzaj?
Ovo... Arijadne, bi bio trzaj.
Taj osećaj padanja te razbudi.
Probudi te iz sna. -Hoćemo li osetiti trzaj uz ovoliko sedativa?
To je pametni deo. Napravio sam sedativ da ne deluje na osećaj za ravnotežu.
Tako, koliko god bio dubok san, spavač još uvek oseća padanje.
Ili naginjanje.
Trik je u sinhronizovanju trzaja da prodre u sva tri nivoa.
Možemo da koristimo muzičko odbrojavanje za sinhronizaciju različitih trzaja.
Nema nikakvih operacija, zakazano kod zubara, ništa.
Zar nije trebalo da ide na operaciju kolena? -Ne, nije.
Da ga uspavamo treba nam... Barem deset sati.
Sidnej - Los Anđeles. Jedan od najdužih letova na svetu.
Putuje svake druge nedelje.
Sigurno leti privatnim avionom.
Ne ako ima neočekivanih popravki.
Ali mora da bude Boing 747. -Zašto? -Jer je njemu pilotska kabina na spratu.
Prva klasa je u nosu aviona. -Niko neće prolaziti. Ali morate da zakupite čitavu klasu.
I stjuardese iz prve klase. -Kupio sam aviokompaniju.
Činilo mi se urednijim.
Izgleda da imamo deset sati.
Arijadne... odličan posao.
Znaš kako da me nađeš.
Znaš šta moraš da učiniš.
Sećaš li se kad si me pitao da se udam za tebe?
Naravno.
Rekao si da si sanjao.
Da smo ostarili zajedno.
Sada možemo.
Ne bi smela da budeš ovde!
Htela sam da vidim kakve testove izvodiš svake večeri.
Ovo nema veze s tobom. -Ovo svakako ima veze sa mnom.
Tražio si da delimo snove. -Ne ove.
Ovo su moji snovi.
Zašto to radiš?
Jedino tako mogu još uvek da sanjam.
Zašto ti je toliko važno da sanjaš?
U snovima smo još uvek zajedno.
Ovo nisu samo snovi.
Ovo su uspomene. Rekao si da nikad ne koristimo uspomene.
Znam da jesam. -Pokušavaš da je održiš živom.
Ne možeš da je zaboraviš.
Ne shvataš, ovo su trenuci za kojima žalim, uspomene koje moram da promenim.
Šta je dole za čime žališ?
Moraš da znaš samo jednu stvar u vezi mene.
Ovo je tvoja kuća?
Moja i Malina, da.
Gde je ona? -Već je preminula.
Ono je moj sin, Džejms. Kopa nešto, možda crve.
To je Filipa.
Hteo sam da ih dozovem, da se okrenu i nasmeše, da vidim...
Njihova predivna lica.
Prekasno je.
Sada ili nikada, Kobe.
Počeo sam da paničim. Shvatio sam da ću zažaliti zbog ovog trenutka.
Moram da im vidim lica poslednji put.
Deco... uđite!
Ali trenutak je prošao.
Šta god da uradim, ne mogu da promenim ovaj trenutak.
Krenem da ih dozovem...
Pobegnu.
Nikad im više neću videti lica. Moram da se vratim kući.
U stvarni svet.
Šta radiš ovde?
Zovem se... -Znam ko si. Šta radiš ovde?
Samo pokušavam da razumem. -Kako bi razumela?
Znaš li kako je to biti ljubavnica?
Biti pola celine?
Ne?
Ispričaću ti zagonetku.
Čekaš voz.
Voz koji ćete odvesti daleko.
Znaš gde se nadaš da ćete voz odvesti.
Ali nisi sigurna. No, nema veze.
Kako možeš da ne brineš hoće li te voz odvesti? -Jer ćemo biti zajedno.
Kako si mogao da je dovedeš ovamo, Dome? -Kakvo je ovo mesto?
Ovo je hotel u kom smo provodili godišnjice. -Šta se dogodilo ovde?
Obećao si! Obećao si!
Moraš da ostaneš ovde! Zasad! -Rekao si da ćemo biti zajedno! Ostariti zajedno!
Vratiću se po tebe!
Obećavam!
Misliš da možeš samo da izgradiš zatvor od sećanja u koji ćeš je smestiti?
Stvarno misliš da će je to zadržati?
Vreme je!
Moris Fišer je umro u Sidneju.
Kada je pogreb? -Četvrtak, u Los Anđelesu.
Robert će krenuti sa telom ne kasnije od utorka.
Kob, idem sa vama. -Ne ovog puta.
Timu treba neko ko shvata sa čime se boriš.
Ne moram to da budem ja. Ali onda moraš da pokažeš Arturu.
Ovo što sam videla.
Uzmite nam još jedno mesto na letu.
Ako se ukrcam na ovaj let, a vi ne ispoštujete naš dogovor...
kad sletimo idem u zatvor do kraja života.
Ako obavite posao u letu...
ja obavim jedan poziv iz aviona i nećete imati problema da prođete kroz pograničnu.
Oprostite.
O, da, izvinjavam se.
Oprostite, mislim da je ovo vaše. Mora da vam je ispalo.
Šta ćete da popijete? -Vodu, molim vas. -Vi? -Isto.
Hvala.
Nisam mogao da ne primetim, ali da niste možda u rodu s Morisom Fišerom?
Da, on je... Bio mi je otac.
Bio je vrlo nadahnjujuća ličnost, moje iskreno saučešće.
Izvolite. -Hvala.
Za vašeg oca.
Neka počiva u miru.
Nisi mogao da piškiš pre ovoga? -Oprostite.
Previše besplatnog šampanjca u avionu, ha, Jusufe? -Jako smešno.
Sigurno će mu trebati taksi po ovom vremenu.
Seronjo! Šta to? -Prošetaj!
Taksi! Hvala.
Šta to radite? -Oprostite, mislio sam da je slobodno. -Nije.
Možda možemo da podelimo. -Možda ne. Možete li stati i izbaciti...
Odlično.
Hajde!
Unutra je 500 dolara. Novčanik vredi više.
Možete da me ostavite na sledećem semaforu. -Bojim se...
Pokrij ga!
Šta se događa?
Ovoga nema u nacrtima.
Kob? Kob?
Ims!
Jeste li dobro? -Da, dobro sam.
Fišer je dobro. Samo ako mu ne bude muka od vožnje. -Saito?
Odvedite Fišera pozadi, odmah!
Pozadi.
Pogođen je? Da li umire? -Ne znam. -Isuse Hriste!
Gde si ti bio? Šta ti se dogodilo? -Blokirao nas je teretni voz.
Zašto si stavila prugu nasred raskrsnice u centru? -Nisam.
Odakle je došla? -Da te ja pitam nešto, zašto su nas napali?
Ono nisu normalne projekcije? Trenirani su! -U pravu si.
Kako mogu da budu trenirane? -Fišerovu podsvest je izvlačitelj
naučio da se sama brani pa mu se podsvest militarizovala.
Trebalo je da bude u izveštajima. Žao mi je. -Zašto nije?
Smiri se. -Ne govori mi da se smirim! To je bio tvoj posao! Tvoja odgovornost!
Trebalo je temeljno da proveriš Fišerovu prošlost!
Nismo spremni za ovakvo nasilje. -I pre smo se borili sa podsvesnim obezbeđenjem.
Bićemo pažljiviji i biće dobro! -Ovo nije deo plana! On umire!
Oprostite! -Nemoj... Nemoj to da radiš! -U agoniji je, budim ga.
Neće ga probuditi. -Kako to misliš? -Neće. -Ako umremo u snu budimo se.
Ne iz ovoga. Sedativ je prejak.
Dobro, šta se onda dogodi kad umremo? -Padnemo u limb? -Ti to ozbiljno?
Limb?! -Neizgrađen prostor sna. -Šta je dole?
Samo sirova beskonačna podsvest. Ništa nije dole.
Osim onoga što je možda ostalo od nekoga s kime delimo san a ko je već bio tamo.
U našem slučaju, to si samo ti. -Koliko dugo možemo da budemo zarobljeni tamo?
Ne treba ni da pomišljamo na beg dok sedativ... -Koliko godina?
Decenijama, možda beskonačno! Ne znam, pitaj njega. On je bio tamo!
Postaje mu gore. -Odlično.
Hvala.
Sada smo zarobljeni u Fišerovom umu i borimo se sa njegovom privatnom vojskom.
Ako poginemo... ostaćemo u limbu dok nam mozak ne postane kajgana.
Donesite prvu pomoć.
Znao si za ove rizike i nisi nam rekao? -Mislio sam da ih neće biti.
Nisam znao da će biti gomila pucnjave. -Nisi imao prava.
Jedino tako možemo da idemo u tri nivoa.
A ti? Ti si znao za ovo i ćutao? -Verovao sam njemu! -Verovao! Obećao ti je pola svog dela?
Ne. Ceo svoj deo.
Rekao je da ste to već uradili. -Već smo uradili. Šta, s Mal?
Jer je to ispalo tako dobro! -Nema nikakve veze sa tim.
Učinio sam šta sam morao da se vratim svojoj deci. -Doveo si nas u ratnu zonu,
bez izlaza? -Postoji izlaz. Nastavljamo s poslom, odradimo ga što brže.
Izađemo koristeći trzaje isto kao i pre. -Zaboravi.
Ako odemo dublje povećava se rizik. Ovo ću da propustim, momci.
Fišerovo obezbeđenje nas upravo okružuje. 10 sati leta je jedna nedelja na ovom nivou.
To znači da će svako od nas biti ubijen. To vam garantujem!
Nemamo drugog izbora nego da nastavimo i odradimo ovo što brže.
Prema dole je jedini put prema napred.
Pripremite se. Ti, dođi. Protresimo ga.
Osiguran sam protiv otmice na 10 miliona.
Ovo bi trebalo da bude jednostavno. -Začepi! Neće biti.
Kancelarija tvog oca ima sef ispod police za knjige. Treba nam kombinacija.
Ne znam ni za kakav sef. -To ne znači da ne znaš kombinaciju.
Reci nam koja je.
Ne znam.
Dobar izvor nam je rekao da znaš. -Stvarno, koji izvor?
Ovo košta 500 dolara.
Šta je unutra? -Novac, kartice, lična, i ovo.
Korisno?
Možda.
Nastupaš. Imaš sat vremena. -Sat?
Trebalo je da imam čitavo veče za ovo. -Saito nije trebao da bude pogođen u prsa.
Imaš jedan sat da saznaš nešto korisno. Molim te.
Šta je to?
Dobar izvor.
Kum Piter. Samo neka prestanu.
Šifru. -Ne znam je.
Zašto Brauning govori da znaš? -Ne znam.
Pustite me da pričam sa njim i otkriću.
Jedan sat! Počnite da pričate!
Gamad me drži već dva dana!
Imaju nekoga sa pristupom kancelariji tvog oca i pokušavaju da otvore sef.
Mislili su da ja znam šifru, ali ne znam! -Ne znam ni ja.
Šta? Moris mi je rekao da kad premine
ti ćeš jedini moći da ga otvoriš. -Ne. Nikad mi nije dao nikakvu šifru.
Možda i jeste. Možda nisi znao da je to šifra.
Šta onda? -Ne znam. Neka značajna kombinacija brojeva utemeljenih
na tvojim iskustvima sa Morisom.
Nismo imali baš puno zajedničkih značajnih iskustava.
Možda nakon majčine smrti.
Nakon što mi je majka umrla, znaš šta mi je rekao?
"Roberte, stvarno nema šta da se kaže".
Slomile su ga emocije. -Imao sam 11 godina.
Kako mu ide?
Jako ga boli. -Kad se spustimo na dublje nivoe, bol će biti manje intenzivan.
A ako umre?
Najgori scenario?
Kad se probudi um će mu biti potpuno prazan. -Kob...
Svejedno ću ispoštovati dogovor. -Cenim to, Saito.
Ali kad se probudite nećete se ni sećati da smo imali dogovor.
Limbo će vam postati stvarnost. Toliko dugo ćete biti izgubljeni dole da
ćete postati starac. -Ispunjen žaljenjem.
Šta, morate da umrete sami? -Ne.
Vratiću se.
Opet ćemo biti mladi zajedno.
Dišite.
Ovi će nas ubiti ako im ne damo šifru. -Žele otkupninu. -Čuo sam ih!
Zaključaću nas u onaj kombi i baciti u reku! -Šta je u sefu?
Nešto za tebe.
Moris je uvek govorio da je to njegov najdragoceniji poklon za tebe.
Testament. -Morisov testament je kod advokata. -Alternativa.
Ovaj će poništiti drugi ako to budeš hteo.
Deli glavne grane Fišer korporacije i donosi kraj čitavog carstva.
Uništiti čitavo nasledstvo?
Zašto bi predložio tako nešto?
Ne znam.
Voleo te je, Roberte. Na svoj način.
Na kraju...
Pozvao me je do svoje samrtne postelje.
Jedva je govorio.
Ali uspeo je da mi kaže poslednje.
Privukao me k sebi...
Samo sam razaznao...
jednu reč.
"Razočaran".
Kad si bio u limbu?
Možda si uverio ostatak tima da nastave s poslom ali oni ne znaju istinu.
Istinu, kakvu istinu? -Istinu da svakog trena
možeš da dovedeš teretni voz kroz zid.
Istinu da Mal divlja tvojom podsvešću.
Istinu da što dublje ulazimo u Fišera takođe ulazimo dublje u tebe.
Nisam sigurna da će nam se svideti šta ćemo pronaći.
Radili smo zajedno.
Istraživali smo koncept sna unutar sna. Ja sam hteo više, hteo sam da idem dublje.
Dalje.
Jednostavno nisam shvatao da se sati, dole, mogu pretvoriti u godine.
Da možemo ostati zarobljeni tako da kad...
kad završimo na obali sopstvene podsvesti...
izgubimo osećaj za stvarnost.
Stvorili smo, sagradili smo svet.
Radili smo godinama.
Sagradili smo sopstveni svet.
Koliko dugo ste bili zarobljeni dole?
Oko 50 godina.
Isuse!
Kako ste podneli to? -Nije bilo loše. Najpre smo se osećali kao bogovi.
Problem je bio kad sam shvatio da nije stvarno.
Vremenom mi je postalo nemoguće da živim tako.
A njoj?
Zaključala je nešto. Duboko unutar sebe.
Istinu koju je nekad znala.
Ali je odlučila da zaboravi.
Limb je postao njena stvarnost.
Šta se dogodilo kad ste se probudili?
Probuditi se nakon toga posle godina... decenija...
Postati starac, vratiti se opet u mladost.
Znao sam da nešto nije u redu sa njom.
Ali nije htela da prizna.
Na kraju mi je rekla istinu.
Bila je opsednuta idejom.
Jednom jednostavnom idejom.
Koja je sve promenila.
Da naš svet nije stvaran.
Da je morala da se probudi i vrati u stvarnost.
Da bismo se vratili kući...
morali smo da se ubijemo.
Šta je s vašom decom?
Mislila je da su projekcije. Da nas prava deca čekaju tamo negde.
Ja sam im majka! -Smiri se! -Misliš da ne vidim razliku!?
Ovo je moj san, zašto ne mogu da kontrolišem ovo? -Jer ne znaš da sanjaš!
Bila je sigurna da ništa ne mogu da učinim koliko god ja molio, preklinjao...
Htela je to da učini, ali nije mogla sama. Volela me je previše.
Smislila je plan. Na našu godišnjicu.
Dušo, šta to radiš?
Pridruži mi se. -Dođi, vrati se unutra. Hajde, vrati se unutra. -Ne.
Skočiću i ti ćeš sa mnom. -Neću.
Slušaj me.
Ako skočiš nećeš se probuditi. Sećaš li se?
Umrećeš. Samo se vrati unutra! Dođi.
Vrati se i popričaćemo o ovome. -Dovoljno smo pričali.
Mal... -Izađi na ivicu ili ću skočiti.
Pričajmo o ovome.
Dobro? -Tražim da skočiš s verom. -Ne, dušo.
Ne mogu.
Znaš da ne mogu to.
Pomisli na trenutak na našu decu.
Pomisli na Džejmsa.
Pomisli na Filipu. -Ako odem bez tebe svakako će ih odvesti.
Šta to znači? -Naći će pismo od našeg advokata.
Objašnjavam kako sam se bojala za svoju sigurnost.
Kako si pretio da ćeš da me ubiješ.
Zašto si to učinila? -Volim te, Dome.
Zašto bi mi to učinila? -Oslobodila sam te krivice što moraš da ih ostaviš.
Idemo kući. Pravoj deci. -Ne, ne. Mal, slušaj me!
Mal, pogledaj me! Molim te! -Čekaš voz. -Mal, dođavola, nemoj to da radiš!
Voz koji ćete odvesti daleko. -Džejms i Filipa nas čekaju!
Znaš gde se nadaš da ćete voz odvesti. -Čekaju nas!
Ali nisi siguran. -Mal, pogledaj me! -Ali nema veze. -Mal, dođavola!
Jer ćete biti zajedno. -Dušo, pogledaj me!
Mal, ne! Isuse Hriste!
Trojica psihijatara su je proglasila zdravom.
Nikako nisam mogao da objasnim razlog njene ludosti.
Zato sam pobegao.
Sada ili nikada, Kobe.
Idemo.
Ostavio sam decu i pokušavam da se vratim od tada.
Tvoja krivica je određuje. Ona joj daje snagu.
Ali nisi odgovoran za ideju koja ju je uništila.
Ako želimo da uspemo u ovome... moraš sebi da oprostiš
i moraćeš da se suočiš sa njom.
Ne moraš to da radiš sam. -Ne, ne...
Ja ću to da uradim zbog ostalih jer nemaju pojma
uz koliki rizik su došli ovamo s tobom.
Moramo da krenemo.
Vreme je isteklo.
Ne znam nikakvu šifru. Ne svesno. -A uticajno?
Imamo čoveka koji stoji u kancelariji tvog oca i čeka šifru.
Reci prvih šest brojeva koji ti padnu na pamet. -Nemam pojma. -Odmah!
Rekao sam odmah!
5, 2, 8...
4, 9, 1.
Moraćeš bolje od toga.
Dobro, stavi mu vreću. Idemo da se provozamo.
Još levo.
Čuješ me?
Šta si saznao? -Odnos tog čoveka sa ocem je gori nego smo zamišljali.
Kako nam to pomaže? -Što veći problemi, to je jača katarza.
Kako ćemo da ih pomirimo ako su tako loši odnosi? -Radim na tome. -Radi brže.
Projekcije se brzo približavaju. Moramo da odemo odavde.
Pre nego što nas sasvim opkole.
Do đavola. -Ne smeš da se bojiš da sanjaš nešto veće, dušice.
Moramo da prebacimo njegovu mržnju s oca na kuma. -I uništimo mu jedini pozitivan odnos?
Ne, popravićemo mu odnos s ocem otkrivajući kumovu pravu narav.
Treba Fišeru da naplatimo više od Saita za ovaj posao.
Šta je s njegovim obezbeđenjem? Pogoršaće se kako idemo dublje.
Mislim da ćemo da idemo sa gospodinom Čarlsom. -Ne.
Ko je g. Čarls? -Loša ideja. -Čim uđemo u hotel i priđemo Fišeru
njegovo obezbeđenje će nas opkoliti. Idemo sa g. Čarlsom kao onda sa Stejnom.
Radili ste to već? -Da, i nije uspelo. Subjekt je shvatio da sanja,
a njegova podsvest nas je rastrgnula. -Odlično! Onda ste bili sami?
Treba nam nekakvo ometanje. -Može. Šta kažete na divnu damu koju sam već koristio?
Slušaj me. Vozi pažljivo. Dole će ionako biti nestabilno.
Nemoj prerano da skočiš. Imamo samo jednu priliku sa trzajem ako želimo da uspemo.
Pustiću muziku da znate kad dolazi. Ostalo je na vama.
Spremni? -Spremni!
Slatko sanjajte!
Dosađujem li vam?
Pričala sam vam svoju priču. Izgleda da vam se nije svidela.
Imam puno toga na pameti.
Eno g. Čarlsa.
G. Fišer?
Zadovoljstvo mi je što vas opet vidim. Rod Grin iz marketinškog odeljenja.
A vi ste? -Na odlasku.
Ako ti postane dosadno.
Mora da vas je prešla. Osim ako joj telefonski broj zaista ima 6 cifara.
Čudan način za sklapanje prijateljstva kada vam ukradu novčanik.
Do đavola. Sam novčanik vredi... -500 dolara, zar ne?
Ne brinite, moji ljudi već rade na tome.
Ko ili šta je g. Čarls?
To je taktika da okrenemo Fišerov um protiv njegove sopstvene podsvesti.
Zašto to ne odobravaš? -Jer uključuje da se kaže meti da sanja.
Što uključuje privlačenje puno pažnje na nas.
Nije li Kob rekao da to nikad ne radimo?
Sad primećuješ koliko vremena Kob troši radeći stvari koje kaže da ne radimo.
G. Saito, možemo li da popričamo na trenutak? -Žao mi je...
Šta ti radiš ovde? -Jako zabavno, g. Ims.
Turbulencija u avionu? -Ne, puno bliže. Jusufova vožnja.
Oprostite, šta ste rekli ko ste? -Rod Grin iz marketinga.
To uopšte nije istina, zar ne?
Ja sam g. Čarls. Sećate li me se, zar ne?
Šef sam vašeg obezbeđenja ovde dole.
Izađite na nekom drugom spratu, nastavite da se krećete.
Otarasite se novčanika, obezbeđenje će ga tražiti. -Dobro.
Morate Kobu da pribavite još vremena.
Obezbeđenje, ha?
Radite za hotel? -Ne, ne.
Specijalizovao sam se za posebnu vrstu obezbeđenja.
Podsvesno obezbeđenje. -Pričate o snovima?
Pričate o izvlačenju? -Došao sam da vas zaštitim.
G. Fišer došao sam da vas zaštitim od nekoga ko pokušava da pristupi vašem umu
kroz vaše snove. Niste sigurni ovde.
Dolaze po vas.
Neobično vreme, zar ne?
Osećate li to? -Šta se događa?
Kob privlači Fišerovu pažnju na neobičnost sna.
Što tera njegovu podsvest da traži sanjara.
Mene. Brzo, poljubi me.
Još uvek nas gledaju.
Da, ali vredelo je pokušati.
Trebali bismo da odemo odavde.
Osećate li to?
Trenirani ste za ovo, g. Fišer. Obratite pažnju na čudno vreme,
pomak gravitacije. Ništa od ovoga nije stvarno.
U snu ste.
Najlakše možete da se ispitate ako pokušate da se setite kako ste stigli u hotel.
Možete li?
Da, ja... -Dišite, dišite, setite se treninga.
Prihvatite činjenicu da ste u snu i da sam ja došao da vas zaštitim, hajde.
Niste stvarni? -Ne.
Ja sam projekcija vaše podsvesti.
Poslali su me da vas zaštitim kada su izvlačitelji pokušali da vas uvuku u san.
Verujem da se to sada događa, g. Fišer.
U redu. U redu.
Možete li da me izbavite odavde?
Odmah.
Pratite me.
Čekajte malo!
Isuse Hriste, šta to radite?! -Poslali su ih da vas otmu.
Ako želite moju pomoć, morate da ostanete mirni.
Morate da sarađujete sa mnom, g. Fišer.
Ako je ovo san...
trebao bi da se ubijem da se probudim, zar ne?
Ne bih to radio na vašem mestu.
Verujem da su vam dali sedativ i ako povučete okidač,
možda se nećete probuditi.
Možda upadnete u dublje stanje sna.
Znate o čemu pričam.
Setite se treninga.
Setite se šta sam vam rekao.
Dajte mi pištolj.
Ova soba je odmah ispod 528? -Da.
Razmišljate, g. Fišer. Čega se sećate pre ovoga sna.
Puno pucnjave...
Kiše...
Kum Piter.
Moj Bože, oteli su nas! -Gde su ga držali?
U zadnjem delu kombija. -To objašnjava pomeranje gravitacije.
Sada ste u kombiju. Nastavite! -Ima nekakve veze sa...
Sa sefom...
Zašto je tako teško? -To je kao da pokušavate da se setite sna nakon buđenja.
Potrebne su godine vežbe. Vi i Brauning
ste uvučeni u ovaj san jer pokušavaju da ukradu nešto iz vašeg uma.
Morate da se koncentrišete i setite šta je to. Šta je, g. Fišer? Mislite!
Šifra! Tražili su prve brojeve koji mi padnu na pamet!
Pokušavaju da izvuku broj iz vaše podsvesti. Može da predstavlja bilo šta.
U hotelu smo trenutno.
Probajmo hotelske sobe.
Koji je to bio broj? Probajte da se setite. Ovo je jako važno.
Pet!
52... Nešto... -Dugačak broj... Dosta, možemo odatle da počnemo.
Peti sprat. -Da.
Koristiš odbrojavanje? -Ne, moram sam da procenim.
Dok vi svi spavate u 528.
Čekaću Jusufov trzaj. -Kako ćeš znati?
Muzika će me upozoriti. Kada kombi udari branik na mostu
to će biti nepogrešivo i tako ćemo dobiti lep, usklađen trzaj.
Ako je prerano nećemo se izvući.
Ako je prekasno neću moći da vas spustim. -Zašto?
Jer će kombi biti u slobodnom padu.
Ne mogu da vas spustim bez gravitacije. -Da.
Oni su sa mnom.
G. Čarls! -Znate li šta je to, g. Fišer?
Mislim da znam. -Pokušavali su da vas uspavaju.
Već spavam. -Opet.
Kako to mislite? San unutar sna?
Vidim, presvukao si se. -Oprostite?
Žao mi je. Pobrkao sam vas sa prijateljem.
Zgodan momak, siguran sam.
To je Fišerova projekcija Brauninga. Pratimo ga da vidimo kako se ponaša.
Zašto? -Jer će nam njegovo ponašanje reći
da li je Fišer počeo da sumnja u njegove motive kao što želimo.
Kume Piter? -Rekli ste da su vas zajedno oteli?
Ne baš. Njega su već bili zarobili. Mučili su ga. -Videli ste to?
Otmičari rade za tebe?
Roberte...
Pokušavaš da otvoriš taj sef?
Da promeniš testament? -Fišer Marou je bio moj čitav život.
Ne mogu da ti dopustim da ga uništiš. -Neću da odbacim svoje nasledstvo! Zašto bih?
Nisam mogao da dopustim da nasedneš na očevo poslednje zadirkivanje.
Zadirkivanje? -Testament, Roberte! Taj testament!
To je njegova poslednja uvreda.
Izaziva te da izgradiš nešto za sebe
ali ti govori da nisi vredan njegovih dostignuća.
Šta? Da je bio razočaran?
Žao mi je.
Ali... vara se.
Možeš da izgradiš bolju firmu nego što je on ikada mogao. -G. Fišer...
Laže. -Kako znate? -Verujte mi, to mi je posao.
Krije nešto, a mi moramo da saznamo šta je to.
Morate da učinite njemu isto ono što je on hteo da učini vama.
Ući ćemo u njegovu podsvest i otkrićemo šta ne želi da saznate.
Dobro.
Spava.
Čekajte, u čiju mi ono podsvest ulazimo?
U Fišerovu, ali sam mu rekao da je Brauningova da postane deo našeg tima.
Pomoći će nam da provalimo u sopstvenu podsvest. -Tako je.
Obezbeđenje ćete opako napasti. -A ja ću ih voditi u slepu ulicu.
Vratite se pre trzaja. -Lepo spavajte, g. Ims.
Jesi dobro?
Hej, jesi dobro? -Da, dobro sam. Ovde sam.
Kob? Kob?
Šta je dole?
Samo istina koju želimo da Fišer sazna.
Mislim, šta je dole za tebe?
Jeste li videli ovo?
Ims, ovo je tvoj san. Moraš da odvučeš obezbeđenje dalje od kompleksa, jasno?
Sa kim ide Fišer? -Ne ide sa mnom. Ako znam put, mislim da će biti ugrožen.
Ja sam dizajnirala ovo. -Ne, ti ideš sa mnom.
Ja bih mogao. -Dobro.
Objasni im put do kompleksa. Fišeru, ići ćeš sa njim.
Šta je s tobom? -Drži ovo upaljeno. Svo vreme ću vas slušati.
Prozori na onom drugom spratu su dovoljno veliki da vas sakriju od južnog tornja.
Ti ne ideš unutra? -Ne, kako bi saznao istinu o ocu, moraš da provališ sam.
Dođi, Fišeru!
Oglasi uzbunu! Oglasi uzbunu!
Pokret!
Nadam se da ste spremni!
Prerano je.
Kob, čuješ li to?
Prvi put sam čuo pre 20 minuta. Mislio sam da je vetar.
Da, čujem. To je muzika. -Šta ćemo?
Idemo brže.
Jusuf je 10 sekundi od skoka.
Što znači da Artur ima tri minuta.
Koliko mi imamo? -60 minuta. -Mogu li da prođu onu rutu ispod sat vremena?
Još moraju da prođu srednju terasu. -Treba im nova ruta. Direktna.
Dizajnirano je kao lavirint. -Mora da bude prolaz koji seče lavirint.
Ims?
Je li Ims dodavao nešto? -Ne smem da ti kažem. Ako Mal sazna... -Nemamo vremena!
Je li dodavao nešto?
Dodao je vazdušni sistem koji prolazi kroz lavirint.
Dobro, objasni im. -Saito? -Reci.
Paradoks.
Šta je to bilo? -Trzaj.
Kob? Kob, jesmo li ga promašili? -Jesmo.
Zar neko nije mogao da sanja prokletu plažu?!
Šta ćemo sada?
Završićemo posao pre sledećeg trzaja. -Kog sledećeg?
Kada kombi udari u vodu.
Ako želite da nazovete, molimo spustite slušalicu i pokušajte ponovo.
Kako da vas spustim bez gravitacije?
Artur ima nekoliko minuta, mi imamo 20.
Jesi dobro?
Nešto nije u redu. Idu prema tebi kao da nešto znaju.
Nađi nam još vremena. Dođi!
Kako ćeš da vidiš šta se događa u blindiranoj sobi? -Ima li prozore?
Ne, ne bi bila blindirana da ima. -Nadam se da će se Fišeru svideti što će naći.
Jesu li te projekcije deo njegove podsvesti? -Da.
Uništavaš li te delove njegovog uma? -Ne, to su samo projekcije.
Stigli smo. -Možete da prođete, ali požurite, čitava vojska ide prema vama.
Dobro.
Još je neko unutra. -Fišer, zamka! Izlazi!
Hajde, još malo niže.
Kob?
Ne, ona nije stvarna!
Kako znaš? -Ona je projekcija!
Fišer je stvaran!
Zdravo.
Ims, idi do Fišera odmah!
Šta se dogodilo? -Mal je ubila Fišera.
Nisam mogao da je upucam.
Nema smisla oživljavati ga. Um mu je već zarobljen dole.
Gotovo je.
To je to onda? Nismo uspeli.
Završili smo. Žao mi je.
Ne mogu baš da se vratim porodici, zar ne?
Šteta, baš sam hteo da saznam šta će se dogoditi unutra. Mislio sam da ćemo uspeti.
Postavimo eksploziv.
Postoji još jedan način.
Moramo da pratimo Fišera dole.
Nemamo vremena. -Ali biće dovoljno vremena dole.
I pronaći ćemo ga.
Čim se čuje Arturova muzika iskoristi defibrilator da ga oživiš.
Možemo dole da mu damo njegov trzaj.
Ti ga uvedi unutra. Čim muzika prestane, razneseš bolnicu
i svi se trzajima vratimo nazad kroz nivoe.
Vredi pokušati.
Saito može da pazi na čuvare dok ja podesim eksploziv.
Saito neće preživeti, zar ne?
Kob, moramo da pokušamo.
Krenite.
Ako ne dođete pre trzaja idem sa ili bez vas. -U pravu je.
Mogu li da ti verujem šta god da se dogodi ovde? Mal će biti dole.
Znam gde ću je pronaći. Imaće Fišera. -Kako znaš?
Jer želi da dođem po njega.
Želi me tamo dole sa sobom.
Jesi li dobro?
Ovo je vaš svet. -Bio je.
Tu će biti.
Dođi.
Saito! Saito!
Moraš da se brineš za Fišera dok ja postavim eksploziv. Dobro?
Nema mesta za turiste u ovakvim poslovima.
Vidimo se.
Vi ste sagradili sve ovo? Ovo je neverovatno!
Gradili smo godinama.
Počeli smo sa uspomenama.
Ovuda.
Ovo je bio naš kvart.
Mesta iz naše prošlosti.
Naš prvi stan.
Preselili smo se u onu zgradu. Kad je Mal zatrudnela ovo nam je postao dom.
Sve ste ovo izgradili iz uspomena?
Kao što rekoh, imali smo puno vremena.
Šta je to?
Kuća u kojoj je Mal odrasla. -Hoće li biti unutra?
Dođi.
Oboje smo hteli da živimo u kući, ali voleli smo ovakve zgrade.
U stvarnom svetu bismo morali da biramo, ali ne i ovde.
Kako ćemo da vratimo Fišera?
Moraćemo da smislimo nekakav trzaj. -Kakav?
Improvizovaću. Treba nešto da znaš o meni.
O usađivanju.
Ideja je poput virusa.
Otporna.
Vrlo zarazna.
Najmanje seme ideje može da izraste.
Može da te odredi...
ili uništiti.
Najmanje ideje poput...
"Tvoj svet nije stvaran".
Jednostavna mala misao koja sve menja.
Tako siguran u svoje reči. Šta je stvarno.
Misliš da je on?
Ili misliš da je izgubljen kao i ja?
Znam da je stvarno, Mal.
Nema jezivih sumnji?
Ne osećaš se progonjeno?
Ne progone te anonimne korporacije i policije širom sveta?
Kao što projekcije proganjaju sanjare.
Priznaj!
Ne veruješ više u jednu stvarnost.
Zato izaberi. Izaberi da budeš ovde.
Izaberi mene!
Znaš šta moram. Moram da se vratim našoj deci jer si ih ostavila.
Jer si ostavila nas. -Varaš se!
Ne, Mal... -Zbunjen si.
Naša su deca ovde.
I voleo bi da im opet vidiš lica, zar ne?
Da, ali videću ih gore, Mal.
Gore?
Poslušaj sebe.
Ovo su naša deca.
Pogledaj.
Džejms, Filipa? -Prestani, molim te.
Ovo nisu moja deca. -Stalno to govoriš, ali ne veruješ.
Znam to! -Šta ako se varaš? Šta ako sam ja stvarna?
Govoriš sebi ono šta znaš...
Ali u šta veruješ?
Šta osećaš?
Krivicu. Osećam krivicu, Mal.
Šta god radio, koliko god bio beznadežan,
koliko god zbunjen, ta krivica je uvek tu. Pronalazi me.
Istina. -Koja istina?
Da je ideja...
zbog koje si posumnjala u svoju stvarnost došla od mene.
Usadio si ideju u moj um?
O čemu ona to priča?
Znao sam da je usađivanje moguće jer sam...
to učinio prvo njoj. Učinio sam to sopstvenoj ženi.
Zašto? -Bili smo izgubljeni ovde.
Znao sam da moramo da pobegnemo, ali...
Ona nije htela to da prihvati.
Zaključala je nešto.
Negde duboko unutra.
Istinu koju je nekad znala, ali je odlučila da zaboravi.
Nije mogla da se oslobodi.
Zato sam odlučio da je potražim.
Išao sam duboko u skrovišta njenog uma i pronašao sam to tajno mesto.
Provalio sam i podmetnuo ideju.
Jednostavnu malu ideju koja će sve promeniti.
Da njen svet nije stvaran.
Da je smrt jedini izlaz.
Čekaš voz.
Voz koji ćete odvesti daleko.
Znaš gde se nadaš da ćete voz odvesti.
Ali ne znaš zasigurno.
Ali nema veze.
Reci mi zašto! -Jer ćemo biti zajedno!
Ali nisam znao...
da će ideja rasti u njenom umu poput raka nakon što se probudi.
Čak i kad si se vratila u stvarnost...
nastavila si da veruješ da tvoj svet nije stvaran.
Da je smrt jedini izlaz.
Mal, ne! Isuse!
Lažirao si mi život! -Pokušao sam da te spasem! -Izdao si me!
Ali možeš da se pokaješ, možeš još uvek da održiš obećanje.
Još uvek možemo da budemo zajedno. Ovde.
U svetu koji smo zajedno izgradili.
Kob, moramo da pronađemo Fišera.
Ne možete da ga dobijete.
Ako ostanem ovde, hoćeš li ga pustiti? -O čemu to pričaš?
Fišer je na terasi.
Idi proveri da li je živ, Arijadne. -Ne možeš da učiniš to! -Idi proveri, odmah!
Ovde je. I vreme je, ali moraš odmah da kreneš!
Povedi Fišera sa sobom, dobro? -Ne možeš da ostaneš ovde, da budeš sa njom!
Neću.
Saito je mrtav, što znači da je ovde negde.
To znači da moram da ga pronađem.
Ne mogu da ostanem više sa njom jer ona ne postoji.
Ja sam jedino u šta još veruješ.
Ne. Voleo bih...
Voleo bih to više od svega, ali...
Ne mogu da te zamislim sa svom tvojom komplikovanošću,
s tvojom savršenošću, nesavršenošću...
Jesi li dobro? -Da. -Pogledaj se.
Samo si senka...
Samo si senka moje prave žene.
Najbolje si što mogu da izmislim, ali...
Žao mi je, nisi dovoljno dobra.
Ovo je stvarno!
Šta to radiš?
Improvizujem.
Ne, ne, nemoj!
Otvori sef. Idi!
Razo... Razo...
Raz... -Znam, tata.
Znam da si se razočarao.
Što nisam mogao da budem ti.
Ne, ne.
Razočarao sam se...
što si pokušao.
Šta?
POSLEDNjA VOLjA I TESTAMENT
To je trzaj, Arijadne! Moraš odmah da odeš!
Nemoj da se izgubiš! Pronađi Saita i vrati ga!
Hoću!
Sećaš li se kad si me zaprosio?
Sećam se. -Rekao si da si sanjao kako ćemo da ostarimo zajedno.
Ali jesmo.
Jesmo, ne sećaš se?
Nedostaješ mi više nego što mogu da podnesem, ali...
Proveli smo naše zajedničko vreme.
Sada mogu date pustim.
Moram da te pustim.
Žao mi je, Roberte.
Testament znači da je tata hteo da budem samostalan čovek.
Ne samo da živim zbog njega.
To ću i da učinim, kume Piteru.
Šta je bilo? -Kob je ostao. -Sa Mal? -Ne, traži Saita.
Izgubiće se.
Ne, biće dobro.
Jesi li došao da me ubiješ?
Čekam nekoga.
Nekoga iz napola zapamćenog sna.
Kob?
Nemoguće.
Bili smo mladi zajedno.
Ja sam starac.
Ispunjen žaljenjem.
Čekam da umrem samotnom smrću.
Vratio sam se po tebe.
Da te podsetim...
Na nešto.
Nešto što si nekad znao.
Da ovaj svet nije stvaran.
Da me uveriš da ispoštujem naš dogovor.
Da skočiš sa verom, da.
Vrati se.
Da opet možemo da budemo mladi.
Vrati se sa mnom.
Vrati se...
Vrući peškir, gospodine?
Sletećemo u Los Anđeles za 20 minuta.
Trebaju li vam pogranični obrasci?
Hvala.
Vrući peškir, gospodine?
Ne. -Trebaju li vam pogranični obrasci?
Dobro došli kući, g. Kob.
Hvala, gospodine.
Dobro došao.
Džejms... Filipa?
Pogledajte ko je stigao.
Hej, maleni!
Kako ste?
Pogledaj šta gradim? -Šta gradiš? -Gradimo kućicu!