Adaptarea Bubuloimare
Asa !
Super !
Haide !
ÎNCEPUTUL
Traducerea : VocaTeam b.v., Danineji & catabeg
Tu ! Vino aici ! Avem un om la mal !
Halucina, dar v-a strigat numele.
Arătati-i-l.
Nu avea la el decât ăsta... Si asta.
Ai venit să mă ucizi ?
Stiu ce-i asta.
Am mai văzut-o. Acum multi, multi ani.
I-a apartinut unui om pe care l-am întâlnit într-un vis aproape uitat.
Un om obsedat de niste idei radicale.
Care-i cel mai rezistent parazit ? Bacteria ? Virusul ?
Viermele intestinal ?
- Ce vrea dl Cobb sa spună... - Ideea.
Rezistent. Extrem de contagios.
Odată ce o idee ia nastere în creier, e aproape imposibil de eradicat.
O idee ce e complet dezvoltată, pe deplin înteleasă, va rămâne acolo.
- Undeva chiar acolo. - Pentru ca cineva ca tine s-o fure ?
Da. Când visezi, sistemele de autoapărare constiente sunt slăbite,
deci gândurile tale pot fi furate. Se numeste extractie.
Dle Saito, vă putem antrena subconstientul pentru a se putea apăra el însusi
- de cel mai priceput extractor. - Si cum de puteti face asta ?
Pentru că eu sunt cel mai priceput extractor.
Stiu cum să cotrobăiesc prin minte si să găsesc secretele.
Stiu toate trucurile. Si le puteti învăta de la mine, încât chiar si când dormiti,
apărarea dv. să fie la înăltime.
Dar dacă vreti ajutorul meu, trebuie să fiti complet sincer cu mine.
Trebuie să vă cunosc gândurile mai bine decât sotia dv.,
mai bine decât psihiatrul dv., mai bine decât absolut oricine.
Dacă acum ati visa si ati avea un seif plin de secrete,
eu trebuie să stiu ce-i în acel seif.
Pentru ca toate astea să meargă, trebuie să-mi dati acces complet.
Vă urez o seară plăcută, până mă voi gândi la propunerea dv.
Stie.
Ce se-ntâmplă acolo ?
Saito stie. Se joacă cu noi.
Nu contează. O pot găsi. Ai încredere în mine.
Informatia e în seif. S-a uitat la ea când am spus "secrete".
Ea ce caută aici ?
Du-te înapoi în cameră. Bine ? Mă ocup eu de asta.
Chiar asa să faci. Aici suntem la lucru.
Dac-as sări, as scăpa cu viată ?
Dac-ai plonja perfect, poate. Mal, ce cauti aici ?
M-am gândit că poate ti-e dor de mine.
Stii că da. Dar nu mai pot avea încredere în tine.
Si ce dacă ?
Ăsta pare genul de artă pe gustul lui Arthur.
Mă rog, de fapt Saito preferă pictorii britanici postbelici.
Te rog, ia un loc.
Spune-mi... Copiilor le e dor de mine ?
Nici nu-ti poti imagina.
- Ce faci ? - Aerisesc putin. Stai acolo, Mal.
Fir-ar să fie ! La naiba !
- Întoarce-te ! - Pune jos arma, Dom.
Te rog.
Iar acum plicul, dle Cobb.
Ea ti-a spus ? Sau ati stiut de la bun început ?
Că ati venit să mă furati sau că, de fapt, suntem în somn ?
Vreau să stiu numele celui care v-a angajat.
Nu ajută la nimic să-l ameninti într-un vis, asa-i, Mal ?
Depinde cu ce anume îl ameninti. Omorâtul doar l-ar trezi.
Dar durerea...
Durerea e în minte. Si, văzând picturile, stim că suntem în mintea ta, nu, Arthur ?
- Ce faci ? E prea devreme ! - Stiu. Dar visul începe să se destrame.
O să-ncerc să-l mai tin pe Saito încă putin. Aproape am terminat.
A fost pe-aproape. Foarte aproape.
Opriti-l !
Asta n-o să meargă. Treziti-l !
N-o să se trezească.
- Dati-i impulsul ! - Poftim ?
Scufundati-l.
A iesit.
Ai venit pregătit, nu ?
Nici măcar seful serviciului meu de pază nu stie de apartamentul asta.
Cum de l-ai descoperit ?
E foarte dificil pentru un om ca tine să tină în secret un cuibusor ca ăsta,
mai ales când e implicată si o femeie măritată.
- Ea niciodată n-ar... - Cu toate astea, suntem aici.
- Si avem o problemă de rezolvat. - Ei sunt din ce în ce mai aproape.
- Deja v-ati luat ce doreati. - Nu-i adevărat.
Ai omis fragmentul cheie al informatiei, nu-i asa ?
L-ai ascuns pentru că stiai ce-aveam noi de gând.
Întrebarea e de ce ne-ai lăsat să intrăm, în primul rând ?
- Te-am testat. - Pentru ce anume ?
Nu mai contează. Ai picat testul.
Am extras toate informatiile stocate acolo.
Dar dezamăgirea ta a fost evidentă.
Deci puteti pleca.
Se pare că nu întelegi, dle Saito. Corporatia care ne-a angajat,
nu va accepta esecul. În două zile suntem ca si morti.
Cobb ?
Se pare că va trebui s-o iau mai pe de-a dreptul.
Spune-ne ce stii ! Spune-ne ce stii, acum !
Am urât dintotdeauna covorul ăsta.
E pătat si uzat într-un mod atât de aparte...
Dar cu sigurantă era făcut din lână.
Iar acum...
... sunt întins pe unul din poliester.
Iar asta înseamnă că nu sunt pe covorul din apartamentul meu.
Ai fost la înăltimea renumelui, dle Cobb. Încă visez.
- Cum a mers ? - Nu prea bine.
Un vis într-un alt vis. Sunt impresionat.
Dar în visul meu, jucati după regulile mele.
- Da, însă vezi tu, dle Saito... - Nu suntem în visul tău.
Suntem în visul meu.
- Tâmpitule, cum de-ai gresit cu covorul ? - N-a fost vina mea.
- Tu esti arhitectul. - Nu stiam c-o să-si frece obrazul de el !
Ajunge !
- Tu. Ce naiba a fost asta ? - Tin totul sub control.
- N-as vrea să văd cum e când îl pierzi. - Gata, n-avem timp de asa ceva.
Eu cobor la Kyoto.
De ce ? N-o să verifice fiecare compartiment.
Nu-mi plac trenurile. Ascultati-mă.
Fiecare e pe cont propriu.
- Da, alo ? - Bună, tati.
Bună, tată.
Copii... cum sunteti ? Ce mai faceti ?
- Bine. - Bine, cred.
- Cine e doar "bine" ? Tu esti, James ? - Da. Când vii acasă, tată ?
Nu pot, dragă. Nu pot.
- Nu pentru ceva timp, mai tii minte ? - De ce ?
V-am mai spus, sunt departe de voi pentru că lucrez, bine ?
Bunica spune că n-o să te mai întorci.
Phillipa, tu esti ? Mi-o dai putin pe bunica, te rog ?
Dă din cap că "nu".
Atunci să sperăm că se înseală în privinta asta.
- Tati ? - Da, James ?
Mami e cu tine ?
James, am mai vorbit despre asta. Mami nu mai e printre noi.
Unde e mami ?
Ajunge, copii. Spuneti "la revedere".
O să-i dau bunicului niste cadouri pentru voi, bine ?
Si să fiti cuminti, să fiti...
- Ne-a venit elicopterul. - Bine.
- Esti în regulă ? - Da, sunt bine. De ce ?
- Păi, în vis a apărut Mal. - Ei, haide !
Îmi pare rău de faza cu piciorul. Nu se va mai întâmpla.
- E din ce în ce mai rău, nu-i asa ? - Altceva decât o scuză, n-o să auzi.
- Unde-i Nash ? - N-a apărut încă. Vrei să mai asteptăm ?
Nu, trebuia să ducem de două ore planurile de expansiune ale lui Saito
la Cobol Engineering. Acum stiu deja c-am dat gres.
E timpul să ne facem dispăruti.
- Unde-o să mergi ? - Buenos Aires.
Acolo mă pot da la fund si chiar să caut o slujbă, după ce se linistesc lucrurile.
- Tu ? - Mă-ntorc in State.
Transmite-le salutările mele.
Te-a vândut. A venit la mine să se târguiască pentru viata lui.
Asa că îti ofer tie satisfactia.
Eu nu-mi rezolv în felul ăsta problemele.
- Ce-o să-i faci ? - Nimic.
Însă nu pot vorbi în numele celor de la Cobol Engineering.
- Deci, ce vrei de la noi ? - O implantare.
- E posibilă ? - Bineînteles că nu.
Dacă poti fura o idee din mintea cuiva, de ce să nu-i poti introduce una în loc ?
Bun, uite cum îti bag eu o idee în cap. Îti spun:
"Nu te gândi la elefanti". La ce te gândesti ?
- La elefanti. - Corect. Dar nu e ideea ta,
pentru că stii că eu ti-am dat-o.
Mintea unui implementat va sti întotdeauna care-i sursa ideii.
- Inspiratia e imposibil de falsificat. - Nu-i adevărat.
- O poti face ? - Îmi oferi o alternativă ?
Pentru că pot găsi si eu o metodă să rezolv cu cei de la Cobol.
- Atunci ai deja o alternativă. - Si aleg să plec, dle.
Spune-le pilotilor unde-ai vrea să mergi.
Dle Cobb !
Ce-ai spune să mergi acasă ? În America ?
- La copiii tăi ? - Nu poti aranja asta !
- Nimeni nu poate ! - Ca si implementarea.
Cobb, haide.
Cât de complexă e ideea ?
- Destul de simplă. - Nicio idee nu e simplă,
când vrei s-o inoculezi în mintea altcuiva.
Concurentul meu principal e un bătrân cu o sănătate subredă.
Fiul său va mosteni în curând conducerea corporatiei.
Vreau ca el să decidă dezbinarea imperiului ridicat de tatăl său.
- Cobb, n-ar trebui să ne băgăm. - Stai putin.
Dacă e să fac asta, dacă e s-o pot face, am nevoie de garantii.
Cum pot sti că poti rezolva ?
Nu poti sti.
Dar pot. Deci, îti asumi riscul de a mă crede pe cuvânt ?
Sau vrei să îmbătrânesti plin de regrete asteptându-ti moartea în singurătate ?
Adu-ti oameni în echipă, dle Cobb. Si alege-i cu mai multă întelepciune.
Stiu cât de mult îti doresti să mergi acasă.
- Dar asta e imposibil de realizat. - Ba se poate.
- Trebuie doar să intri suficient de adânc. - Nu stii asta.
Am mai făcut-o.
Cui i-ai mai făcut-o ?
De ce mergem la Paris ?
O s-avem nevoie de un alt arhitect.
Nu ti-a plăcut niciodată să lucrezi la tine în birou.
Nu-i suficient loc pentru a gândi în chichineata aia.
E sigur pentru tine să te afli aici ?
Extrădarea din Franta spre America e un adevărat cosmar birocratic, stii asta.
Cred c-ar putea găsi o solutie rapidă în cazul tău.
Ti-am adus astea să le dai copiilor când o să ai ocazia.
E nevoie de mai mult decât de câteva animale de plus
pentru a-i convinge pe copii că încă mai au un tată.
Fac ceea ce stiu să fac. Fac ce-am învătat de la tine.
Niciodată nu te-am învătat să furi.
Nu, tu m-ai învătat să intru în mintile oamenilor.
Dar după ceea ce s-a întâmplat,
n-au mai rămas multe căi legale pentru a-mi folosi talentul.
Ce cauti aici, Dom ?
Cred c-am descoperit cum pot ajunge acasă.
Trebuie să fac ceva pentru niste oameni foarte puternici,
despre care cred că mă pot disculpa de toate acuzatiile pentru totdeauna.
- Dar am nevoie de ajutorul tău. - Ai venit să mi-l corupi pe cel mai bun.
Stii câte pot oferi. Trebuie să-i lasi pe ei să decidă.
- Bani. - Nu doar bani. Mai tii minte. E...
e sansa de a construi catedrale, orase întregi, lucruri care n-au existat,
care nu ar putea exista în lumea reală.
Deci vrei să las si pe altcineva să te urmeze în fanteziile tale.
Practic ei nu vor intra în vis. Ei doar vor proiecta nivelurile
si-i vor instrui pe cei ce vor visa. Doar atât.
Proiectează-le tu însuti.
Mal n-o să mă lase.
Întoarce-te la realitate, Dom. Te rog.
La realitate ?!
Acei copii, nepotii tăi, îsi asteaptă tatăl să se întoarcă acasă.
Asta-i realitatea lor. Iar această ultimă operatiune mă va duce acasă.
N-as mai fi fost acum aici dac-as fi stiut orice altă cale.
Am nevoie de un arhitect la fel de bun pe cât am fost eu.
Am pe cineva mai bun. Ariadne ?
Fă cunostintă cu dl Cobb.
- Încântată de cunostintă. - Dacă ai putin timp,
dl Cobb ar dori să discute cu tine despre o ofertă de lucru.
- Un post de practică ? - Nu chiar.
Am un test pentru tine.
N-o să-mi spui nimic despre oferta de lucru ?
Înainte de a-ti spune despre ce e vorba, trebuie să stiu dac-o poti face.
- De ce ? - Nu e ceva perfect legal.
Ai două minute să desenezi un labirint care să se rezolve într-un minut.
Stop.
Din nou.
Stop.
Va trebui să vii cu ceva mai bun.
Ceva de genul ăsta.
Se spune că folosim doar o mică parte din creier. Asta când suntem treji.
Când dormim, mintea noastră e capabilă de aproape orice.
- Cum ar fi ? - Imaginează-ti că desenezi o clădire, da ?
În mod constient tu-i creezi fiecare detaliu.
Dar uneori parcă s-ar crea singură, dacă întelegi ce vreau să spun.
- Da, de parcă s-ar descoperi singură. - Ca o adevărată inspiratie, nu-i asa ?
În vise, mintea noastră face asta întruna.
Noi ne creăm si ne percepem lumea în acelasi timp.
Iar mintea noastră face asta atât de bine,
încât noi nici nu stim că se-ntâmplă asa ceva.
Iar asta ne permite nouă să intervenim chiar în mijlocul acestui proces.
- Cum ? - Preluând controlul părtii creative.
Aici am nevoie de tine. Tu creezi lumea din vis.
Noi vom aduce subiectul în acel vis,
iar ei îl vor completa cu subconstientul lor.
Cum voi putea strânge suficiente detalii pentru a-i convinge că e ceva real ?
Visele par reale când suntem în ele, nu-i asa ?
Doar când ne trezim constientizăm că s-a întâmplat ceva ireal.
Să te întreb ceva. Nu-ti aduci niciodată aminte de începutul unui vis, nu ?
Întotdeauna apari brusc în mijlocul unor evenimente.
- Da, cred că asa e. - Deci, cum am ajuns noi aici ?
- Păi tocmai am venit de la... - Gândeste-te bine, Ariadne.
Cum ai ajuns tu aici ? Unde esti de fapt acum ?
Visăm ?
Acum esti de fapt în mijlocul unei sesiuni de creatie, dormind.
Asta-i prima ta lectie de visare în comun. Linisteste-te.
Dacă-i doar un vis, de ce te feresti de...
Pentru că niciodată nu-i doar un vis, nu ?
Iar durerea de la cioburile de sticlă pe fată e cumplită.
Când esti în vis, o simti ca în realitate.
De-aia a creat armata visul în comun. Era un program de antrenament
pentru ca soldatii să se poată împusca si înjunghia, iar apoi să se trezească.
Iar arhitectii cum au ajuns să fie implicati în asa ceva ?
Cineva trebuia să le proiecteze visurile, nu ?
Ce-ar fi să mai ai răbdare alte 5 minute, pe lângă cele scurse ?
Cinci minute ?
Stăm aici de vorbă de cel putin o oră.
În vis, mintea îti functionează mult mai repede,
de-aia timpul pare că se scurge mai lent.
Cinci minute din lumea reală trec în 60 de minute de vis.
De ce nu încerci să vezi ce poti proiecta în aceste 5 minute ?
Ai planul de bază. Librăria, cafeneaua.
Chiar si restul detaliilor sunt aici.
- Cine sunt oamenii ăstia ? - Proiectii ale subconstientului meu.
- Al tău ? - Da.
Tine minte. Tu esti cea care visează. Tu ai construit lumea asta.
Eu sunt subiectul. Mintea mea o populează.
Poti vorbi la propriu cu subconstientul meu.
Asta-i una din metodele folosite pentru extragerea informatiei de la un subiect.
- Sunt si alte metode ? - Creând ceva protejat,
cum ar fi un seif într-o bancă sau o închisoare.
Mintea le umple automat cu informatiile pe care încearcă să le protejeze.
- Întelegi ? - Apoi pătrunzi cu forta si le furi.
Mă rog...
Credeam că spatiul visului e strict vizual, dar e mai apropiat de ceea ce simti.
Ce se-ntâmplă când începi să încalci legile fizicii ?
- Impresionant, nu-i asa ? - Da, este.
De ce se uită toti la mine ?
Pentru că subconstientul meu simte că altcineva modifică lumea asta.
Cu cât schimbi mai mult lucrurile, cu atât încep proiectiile
să conveargă mai mult spre tine.
Să conveargă ?
Ele simt natura străină a visătorului.
Atacă asa cum celulele albe din sânge atacă o infectie.
- Adică vor începe să ne atace acum ? - Nu.
Doar pe tine.
E fantastic, dar, crede-mă, dacă schimbi în continuare lucrurile asa...
Doamne ! Ce-ar fi să-i spui subconstientului tău s-o lase mai usor ?
E subconstientul meu. Ai uitat ? Nu-l pot controla.
Impresionant.
Stiu podul ăsta. Locul ăsta chiar există în realitate, nu ?
Da, îl trec în fiecare zi, în drum spre facultate.
Niciodată să nu recreezi lucruri din memoria ta.
Întotdeauna să-ti imaginezi locuri noi.
Dar trebuie să desenezi folosindu-te de lucrurile pe care le stii, nu-i asa ?
Foloseste doar detaliile de acolo. Un felinar, o cabină telefonică.
- Niciodată o zonă completă. - De ce nu ?
Construirea unui vis din amintirile tale
e cel usor mod de-a pierde discernământul între ce e real si ce e doar vis.
- Deci asta ti s-a întâmplat tie ? - Ascultă-mă !
Asta n-are nicio legatură cu mine, întelegi ?
Deci de-aia ai nevoie de mine să-ti construiesc visurile ?
Las-o în pace. Taie-o de-aici.
- Dă-te de aici ! - Cobb !
- Dă-mi drumul ! - Mal !
- Cobb ! - Aici ! Mal !
- Mal ! - Trezeste-mă !
- Mal, nu ! Nu ! - Trezeste-mă !...
Mal, nu !
Uită-te la mine. Esti în sigurantă.
- Esti în regulă. - De ce nu m-am trezit ?
Pentru că nu trecuseră cele 5 minute
si nu poti iesi dintr-un vis decât dacă mori.
- Are nevoie de un totem. - Ce ?
- Un totem, ceva mic, personal... - Halal subconstient mai ai, Cobb !
- Tipa e de-a dreptul încântătoare. - Deci ai întâlnit-o pe dna Cobb.
- E sotia lui ? - Da. Deci un totem.
Ai nevoie de-un obiect mic, eventual mai greu.
Să-l ai asupra ta mereu, dar nimeni să nu stie de el.
- Cum ar fi o monedă ? - Nu. Ceva mai personalizat.
Ăsta e un zar măsluit.
Nu te pot lăsa să-l atingi. Si-ar pierde utilitatea.
Doar eu îi cunosc greutatea exactă si partea măsluită.
Astfel, când te vei uita la totemul tău,
vei sti cu sigurantă că nu esti în visul altcuiva.
Nu stiu dacă nu vezi ce se întâmplă aici sau dacă nu vrei să vezi,
dar Cobb are probleme serioase, pe care încearcă să le ascundă aici.
Iar eu n-o să-mi deschid mintea în fata unui asemenea om.
Se va întoarce. N-am mai cunoscut pe nimeni care să invete asa repede.
Realitatea nu-i va mai fi suficientă, iar când se va întoarce...
Când se va întoarce, va trebui s-o pui să lucreze la labirinturi.
- Tu unde o să fii ? - Trebuie să-i fac o vizită lui Eames.
Eames ? Nu, e în Mombasa, unde-si exercită influenta Cobol.
- E un risc necesar. - Sunt o grămadă de hoti buni.
Nu avem nevoie doar de-un hot. Ne trebuie si un falsificator.
Le poti freca una de alta cât vrei, dar n-o să facă pui.
- Nu se stie niciodată. - Hai să bem ceva.
Tu faci cinste.
- Tot n-ai învătat să scrii corect. - Du-te dracu'.
Imiti bine scrisul de mână ?
- Oricare ar fi el. - Bun.
Vă multumesc.
Implantare.
Acum, înainte să te obosesti să-mi spui că e imposibil, să-ti explic...
Nu, e perfect posibil. Doar că-i a dracu' de greu.
Interesant. Pentru că Arthur îmi tot spune că nu se poate realiza.
Arthur... Mai lucrezi cu demodatul ăla ?
- E bun în meseria lui, nu-i asa ? - E cel mai bun. N-are pic de imaginatie.
- Spre deosebire de tine. - Ascultă...
Dacă vrei să faci implantare, ai nevoie de imaginatie.
Să te întreb ceva. Ati reusit vreodată ?
Am încercat. Am implantat ideea, dar n-a prins rădăcini.
- N-ati implantat-o suficient de profund ? - Nu e vorba doar de profunzime.
Ai nevoie de varianta cea mai simplă a ideii,
pentru ca ea să evolueze natural în mintea subiectului.
E o artă subtilă.
Deci care-i ideea care trebuie implantată ?
Trebuie să-l facem pe mostenitorul unei corporatii
să destrame imperiul tatălui său.
Asta implică o multitudine de motivatii politice,
sentimente anti-monopol si altele.
Dar toate chestiile astea sunt la discretia prejudecătii subiectului.
Si ceea ce trebuie să faci este să începi cu forma cea mai simplă a ideii.
- Si care anume ? - Relatia cu tatăl său.
- Ai un chimist ? - Încă nu.
Bine. E un bărbat aici. Yusuf.
Îsi face propriile amestecuri de somnifere.
- De ce nu mă duci la el ? - După ce scapi de cel care te urmăreste.
- Bărbatul de la bar. - Cobol Engineering.
Recompensa pusă pe capul meu, era pentru viu sau pentru mort ?
Nu-mi aduc aminte. Să vedem dacă începe să tragă.
Distrage-i atentia. Ne vedem jos la bar în... jumătate de oră ?
- Tot pe aici ? - E ultimul loc la care s-ar gândi.
Bine.
Freddy ! Freddy Simmons. Dumnezeule, tu esti, nu-i asa ?
Nu, nu esti tu.
Acum nu mai visezi, nu ?!
Da !
Aici.
Cafea. O cafea.
O cafea.
Facem o tură, dle Cobb ?
- Ce faci în Mombasa ? - Sunt aici să-mi protejez investitia.
Deci asa scapi tu de cineva care te urmăreste ?
Ăsta-i un altfel de urmăritor.
A spus Cobb că te vei întoarce.
- Am încercat să nu vin, dar... - Dar nimic nu seamănă cu asta.
Este... creatie pură.
Ne uităm la niste arhitectură paradoxală ?
Va trebui să stăpânesti câteva trucuri
dacă vrei să construiesti trei niveluri complete de vis.
- Scuzati-mă. - Ce fel de trucuri ?
Într-un vis, poti "păcăli" arhitectura să ia forme imposibile.
Asta îti permite să creezi bucle închise, cum sunt la Penrose Steps.
Scara Infinită.
Vezi ?
Paradox. O buclă închisă ca asta, te va ajuta să maschezi limitele unui vis.
Dar cât de mari trebuie să fie aceste niveluri ?
De la mărimea unui etaj al unei clădiri, la un oras întreg.
Dar trebuie să fie suficient de complicate, cât să nu le vadă proiectiile subiectului.
- Un labirint. - Exact, un labirint.
- Si cu cât e mai bun labirintul... - Cu atât mai mult timp avem,
- până să ne poată descoperi proiectiile ? - Exact.
Subconstientul meu pare a fi destul de amabil.
Ai răbdare, va fi mai rău.
Nimănui nu-i place să simtă pe altcineva controbăindu-i prin minte.
Cobb nu mai poate construi, nu-i asa ?
Nu stiu dacă nu mai poate, dar nu mai vrea.
Crede că-i mai sigur dacă nu cunoaste dinainte planul arhitectural.
- De ce ? - Nu vrea să-mi spună.
Dar cred că-i din cauza lui Mal.
- Fosta lui sotie ? - Nu, nu e fosta.
- Sunt încă împreună ? - Nu, e...
E moartă.
Ce-ai văzut tu acolo e doar proiectia lui despre ea.
- Cum era ea în viata reală ? - Era încântătoare.
- Cauti un chimist ? - Da.
Pentru a pregăti ingredientele pentru o operatiune ?
- Si pentru a merge "pe teren" cu noi. - Eu nu prea ies pe teren, dle Cobb.
Am nevoie de tine acolo pentru a mixa componentele precise pentru nevoile noastre.
- Si care sunt acestea ? - Profunzimi mari.
Un vis în timpul unui vis ? Două nivele ?
Trei.
Nu-i posibil. E prea instabil să fie atâtea vise, unele într-altele.
E posibil.
- Trebuie adăugat si un sedativ. - Unul puternic.
- Câti membri sunt în echipă ? - Cinci.
Sase.
Singura metodă de-a fi sigur că ai rezolvat treaba
e să intru si eu cu tine.
Nu-i loc pentru turisti într-o asemenea misiune, dle Saito.
De data asta, se pare că este.
Putem începe cu ăsta, zic eu. Îl folosesc în fiecare zi.
- Pentru ce anume ? - O să-ti arăt.
Poate nu ai dori să vezi asa ceva.
După tine.
Zece. Doisprezece. Toti conectati, la naiba.
Vin în fiecare zi să împartă acelasi vis.
Vezi ? E foarte stabil.
- Cât timp visează ? - Trei, patru ore pe zi.
- Iar timpul din vis ? - Cu amestecul ăsta ?
- Cam 40 de ore, în fiecare zi. - De ce fac asta ?
Spune-i, dle Cobb.
După un timp, devine singura metodă prin care mai poti visa.
Tu mai visezi, dle Cobb ?
- Si ei vin aici în fiecare zi, să doarmă ? - Nu.
Ei vin pentru a fi treziti.
Visul a devenit realitatea lor.
Si cine ar putea să spună că nu-i asa ?
Să vedem ce poti face.
Stii cum să mă găsesti.
Stii ce ai de făcut.
Tare, nu-i asa ?
Esti bine, dle Cobb ?
Da. Totul e în regulă.
Robert Fischer, mostenitorul trustului energetic Fischer Morrow.
Care e de fapt problema ta cu acest domn Fischer ?
Asta nu te priveste pe tine.
Dle Saito, asta nu e o chestiune tipică de spionaj industrial.
Mi-ai cerut o implantare. Sper că întelegi implicatiile acestei cereri.
Din sământa pe care o vom semăna în mintea acestui bărbat va încolti o idee.
Ideea aceasta îl va defini. S-ar putea să-i schimbe...
E posibil să-l schimbe cu totul.
Suntem ultima companie care stă între ei si monopolul absolut pe piata de energie.
Si noi nu mai putem face fată deja.
Curând, vor controla furnizarea de energie pe o jumătate de mapamond.
Astfel, vor deveni o nouă super-putere.
Umanitatea are nevoie ca Robert Fischer să se răzgândească.
Aici vom interveni noi.
Cum e relatia lui Robert Fischer cu tatăl său ?
Se zvoneste că relatia e destul de complicată.
Nu putem lucra doar pe baza zvonurilor, nu-i asa ?
Poti aranja să îl cunosc pe omul ăsta ?
Browning. Mâna dreaptă a lui Fischer senior.
Nasul lui Fischer junior.
Ar trebui să se poată aranja. Dacă faci rost de niste referinte serioase.
Referintele sunt o parte a specializării mele, dle Saito.
Nu simt c-am ajunge la vreo întelegere. Să nu-i mai văd.
Dle Browning, Maurice Fischer a evitat întotdeauna sala de judecată.
Să-i soptim grijile tale direct lui Maurice ?
- Nu-s sigur că e necesar. - Nu, nu, eu cred c-ar trebui.
Cum se simte ? Nu vreau să-l deranjez fără rost, dar...
Robert, ti-am zis să lasi nenorocita aia... Stai, fă ce ti-am zis.
- Ia-o si pune-o... - Nu, linistiti-vă, dle Fischer.
Ia-o de-aici ! Niciodată...
Niciodată n-ai făcut ce ti-am zis.
Las-o.
Poftim.
Trebuie să fie o amintire la care tine foarte mult.
I-am pus-o lângă pat. Nici măcar n-a observat-o.
Robert...
Trebuie să discutăm despre o împuternicire.
- Ti-e greu, dar e important să începem... - Nu acum, unchiule Peter.
Au început să se adune vulturii.
Si cu cât Maurice Fischer e mai bolnav, cu atât mai puternic devine Peter Browning.
Am avut multe oportunităti să-l observ pe Browning
si să-i adopt prestanta fizică, să-i studiez obiceiurile etcetera.
Deci, în primul nivel al visului, pot să-l întruchipez pe Browning
si să introduc idei la nivelul constient al mintii lui Fischer.
Apoi, după ce-l ducem cu un nivel mai adânc în subconstient,
propria lui proiectie a lui Browning ar trebui să fie convingătoare.
- Deci îsi va da singur ideea. - Exact.
Doar în felul ăsta va reusi implantarea. Trebuie să pară generată de el însusi.
Eames, sunt impresionat.
Apreciez condenscendenta ta, ca de obicei, Arthur. Multumesc.
Voiai să intri în stare de vis singur sau... ?
Nu, nu, făceam doar niste experimente.
Nu mi-am dat seama că era cineva aici, asa că...
- Da, lucram la totemul meu, de fapt. - Dă-mi voie să-l văd.
Văd că ai început să înveti, nu?
E o solutie elegantă pentru a tine pasul cu realitatea.
- A fost ideea ta? - Nu, a fost a lui Mal, de fapt.
Ăsta a fost al ei. Îl învârtea în vis, dar nu se oprea niciodată.
Se învârtea întruna.
Arthur mi-a spus că a murit.
Cum stai cu labirinturile?
Fiecare nivel este legat de partea subconstientului pacientului
pe care încercăm s-o accesăm.
Deci, voi transforma nivelul cel mai de jos într-un spital,
pentru ca Fischer să-si poată aduce tatăl.
Am o întrebare în legătură cu labirintul ăsta.
Nu, nu-mi arăta caracteristicile. Doar visătorul trebuie să stie traseul.
De ce e atât de important?
Pentru cazul în care unul dintre noi ar crea propriile proiectii.
Nu vrem ca ei să cunoască detalii despre labirint.
Adică, pentru cazul în care o creezi pe Mal.
- Nu poti s-o tii afară din vis, nu? - Asa-i.
Nu poti construi pentru că dacă tu stii labirintul, atunci si ea îl stie.
Ar sabota întreaga operatiune.
- Cobb, ceilalti stiu? - Nu. Nu stiu.
Trebuie să-i avertizezi, pentru cazul în care se înrăutăteste situatia.
Nimeni n-a spus că se înrăutăteste.
Trebuie să mă întorc acasă, doar la asta mă gândesc acum.
De ce nu te poti întoarce acasă?
Pentru că ei se gândesc c-am omorât-o.
- Multumesc. - Pentru ce?
Pentru că nu m-ai întrebat dac-am omorât-o sau nu.
"Voi fărâmita imperiul tatălui meu."
Este, evident, o idee pe care chiar Robert ar alege s-o respingă.
De asta trebuie să implantăm ideea adânc în subconstientul lui.
Subconstientul e impulsionat de sentiment, da? Nu de ratiune.
Trebuie să găsim o modalitate de-a traduce informatia
într-un concept bazat pe sentiment.
Cum transformi o strategie de afaceri într-un sentiment?
Asta vrem să ne dăm seama aici, nu?
Relatia dintre Robert si tatăl lui e tensionată, dacă nu mai rău.
Putem să mergem pe asta? Putem să-i sugerăm
că distrugerea companiei tatălui său e ca un "du-te naibii" pe care i l-ar zice.
Nu, deoarece cred că sentimentele pozitive
sunt tot timpul mai puternice decât cele negative.
Cu totii tânjim după întelegere, după linistea sufletului.
Trebuie ca Robert Fischer să aibă o reactie sentimentală pozitivă în legătură cu ideea.
Atunci, încearcă asta.
"Tatăl meu acceptă faptul că si eu vreau să clădesc ceva, nu să-i calc pe urme."
- Ar putea să meargă. - Ar putea?
Vom avea nevoie de ceva mai bun decât o simplă posibilitate.
Multumesc pentru contributie, Arthur.
Iartă-mă c-am vrut să fii mai specific, Eames.
- Mai specific? - În implantări nu trebuie să fii specific.
Când intrăm în mintea lui, va trebui să ne descurcăm cu ce găsim.
În primul nivel, vom dezvolta relatia dintre el si tatăl lui.
Să zicem că implantăm: "Nu voi călca pe urmele tatălui meu".
În următorul nivel, îi dăm ideea lui Robert,
"Voi face ceva pe cont propriu".
Apoi, în timp ce ne apropiem de nivelul cel mai de jos, scoatem artileria grea.
- "Tatăl meu nu vrea să fiu ca el". - Exact.
La al treilea nivel, de jos,
visele se vor destrăma la cea mai mică perturbatie.
Îl vom seda.
Pentru un somn suficient de adânc, astfel încât să creăm trei niveluri în vis,
va trebui să-l combinăm cu un sedativ foarte puternic.
Noapte bună.
Compusul pe care-l vom folosi pentru visarea în comun
creează o legătură foarte puternică între visători,
în timp ce accelerează functia creierului, chiar.
Cu alte cuvinte, avem mai mult timp pentru fiecare nivel.
Activitatea creierului în aceste conditii va fi de 20 de ori mai intensă.
Si când intri într-un vis în visul respectiv, efectul e compus.
- Sunt trei vise, deci zece ore ori 20... - Scuze, matematica nu e punctul meu forte.
- Cât de mult timp înseamnă asta? - O săptămână pentru primul nivel.
Sase luni pentru al doilea nivel si al treilea nivel...
Sunt zece ani.
Cine ar vrea să rămână prins într-un vis pentru zece ani?
Depinde cum e visul.
Deci, odată ce-am făcut implantarea, cum mai iesim?
Si sper că te gândesti la ceva mai elegant decât să mă împusti în cap.
- Un impuls. - Ce-i un impuls?
Ăsta, Ariadne, e un impuls.
Sentimentul acela de cădere pe care-l simti te trezeste brusc.
Te scoate din vis.
Vom simti un impuls dacă suntem sub influenta unui sedativ atât de puternic?
Asta e partea inteligentă. Am modificat sedativul
astfel încât să lase functia urechii interne neatinsă.
În felul acesta, oricât de adânc e somnul, visătorul încă mai poate simti căderea.
Sau răsturnările.
Smecheria e că trebuie să sincronizăm un impuls
care poate penetra toate cele trei nivele.
Am putea folosi timpii unei melodii pentru a sincroniza diferite impulsuri.
N-are programată nicio operatie, nicio consultatie la dentist, nimic.
Nu trebuia să aibă o operatie la genunchi?
Nimic. Nimic pentru care l-ar seda, adică. Si avem nevoie de cel putin 10 ore.
Un zbor de la Sydney la Los Angeles.
Unul dintre cele mai lungi zboruri. Si el face zborul la fiecare 2 săptămâni.
Atunci înseamnă că are un avion privat.
Nu si dacă avionul ar avea nevoie de reparatii neprevăzute.
- Trebuie să fie Boeing 747. - De ce?
Pentru că într-un Boeing 747, cabina pilotului e sus,
iar clasa întâi e la botul avionului, astfel încât nimeni să nu treacă pe-acolo.
Dar ar trebui să cumperi toate locurile. Si să mituiesti stewardesa de la clasa I.
Am cumpărat linia aeriană.
Mi s-a părut mai simplu.
Se pare că avem la dispozitie zece ore.
Ariadne? Te-ai descurcat nemaipomenit, să stii.
Stii cum să mă găsesti.
Stii ce ai de făcut.
Îti amintesti când m-ai cerut în căsătorie?
Desigur.
Spuneai c-ai avut un vis.
Am visat că vom fi împreună până la bătrânete.
Si putem fi.
N-ar trebui să fii aici.
Am vrut doar să văd ce fel de "teste" faci de unul singur în fiecare noapte.
- Asta nu te priveste pe tine. - Mă priveste întrutotul.
- M-ai rugat să împărtăsim aceleasi vise. - Nu si astea. Astea sunt visele mele.
- De ce-ti faci asta? - Doar asa pot să mai visez.
- De ce-i atât de important să visezi? - În visele mele, încă suntem împreună.
Astea nu sunt doar niste vise.
Astea sunt amintiri. Si ai spus să nu folosim niciodată amintiri.
- Stiu. - Încerci s-o tii în viată.
- Nu poti renunta la ea. - Nu întelegi.
Astea sunt momente pe care le regret. Sunt amintiri pe care trebuie să le schimb.
Ce regreti în subconstientul tău?
Ascultă, trebuie să întelegi doar un singur lucru despre mine.
- Asta e casa ta? - A mea si a lui Mal, da.
- Ea unde e? - E moartă deja.
Acela e fiul meu, James. Sapă după ceva, probabil un vierme.
Ea e Phillipa.
M-am gândit să-i strig, ca să se întoarcă, să zâmbească si să pot vedea...
fetele lor frumoase, dar... e totul prea târziu.
Acum ori niciodată, Cobb.
Încep să intru în panică. Îmi dau seama că voi regreta acest moment,
că trebuie să le văd fetele pentru ultima oară.
James! Phillipa! Veniti în casă!
Dar clipa asta e în trecut.
Si orice-as face, nu pot schimba acest moment.
În timp ce mă pregătesc să-i strig, ei fug.
Dacă vreau să le mai văd fetele vreodată, trebuie să mă întorc acasă.
În lumea reală.
- Ce faci aici? - Numele meu e...
Stiu cine esti. Ce faci aici?
- Încerc să-nteleg ce s-a întâmplat. - Cum ai putea întelege?
Stii ce înseamnă să fii îndrăgostit?
- Să fii jumătatea cuiva? - Nu.
Să-ti spun o ghicitoare.
Asteptati un tren. Un tren care vă va duce departe.
Stiti unde sperati să vă ducă trenul, dar nu stiti cu sigurantă.
Dar nu vă pasă. De ce nu vă pasă unde vă va duce trenul?
Pentru că vom fi împreună.
- Cum ai putut s-o aduci aici, Dom? - Ce-i locul ăsta?
E un hotel de lux unde obisnuiam să ne petrecem aniversările căsătoriei.
Ce s-a întâmplat aici?
Ai promis! Ai promis că vom fi împreună!
Te rog, vreau să rămâi aici! Doar pentru un moment!
Ai spus că vom fi împreună! Ai spus că vom fi împreună până la bătrânete!
Mă voi întoarce după tine. Promit.
Crezi că poti să creezi o închisoare de amintiri unde s-o tii, pur si simplu?
Crezi că închisoarea aia o va retine?
E timpul. Maurice Fischer tocmai a murit în Sydney.
- Când e înmormântarea? - Joi. În Los Angeles.
Robert va însoti trupul cel târziu marti. Ar trebui să ne miscăm.
Bine.
- Cobb, vin cu tine. - I-am promis lui Miles, nu.
Echipa are nevoie de cineva care întelege cu ce te lupti.
Si nu trebuie să fiu eu acel cineva,
dar, atunci trebuie să-i arăti lui Arthur ce am văzut.
Faceti rost de încă un loc în avion.
Dacă urc în avion si nu vei respecta întelegerea noastră,
după ce aterizăm, intru la puscărie pentru tot restul vietii mele.
Termină ce ai de făcut pe drum. Iar eu voi da un telefon din avion,
si nu vei avea probleme la trecerea de Birourile de Imigrări.
- Da, este. - Multumesc.
Da.
- Al treilea loc pe dreapta. - Multumesc.
- Pardon. - Da, pardon, greseala mea.
Bun venit la bord, dle. Pot să vă iau paltonul? Multumesc.
PUNETI-VĂ CENTURILE FUMATUL INTERZIS
Scuză-mă, ăsta e al tău cumva? Cred că ti-a căzut.
- Domnilor, doriti o băutură? - Apă, vă rog.
La fel, vă rog.
Multumesc.
Stii, n-am putut să nu observ, dar nu cumva esti vreo rudă
de-a faimosului Maurice Fischer?
- Ba da, era... tatăl meu. - Era o persoană remarcabilă.
- Condoleante. - Dle.
- Poftim. - Multumesc.
În cinstea tatălui tău. Odihnească-se în pace, nu?
Nu puteai si tu să urinezi înainte să intri în stare de vis?
Scuze.
Ai băut cam multă sampanie gratuită înainte de a decola, nu, Yusuf?
Al dracu' de amuzant.
Măcar stim că Robert va căuta un taxi pe vremea asta.
- Dobitocule! Omule, de ce nu-ncerci... - Pleacă.
Doar pune-l să sune... Trebuie să-nchid. Bine, taxi! Multumesc.
Bine, intersectia străzii 3 cu Market. Rapid.
- Ce faci? - Mă scuzati, credeam că era liber.
- Nu e. - Poate că îl putem împărti.
Da, sau mai degrabă nu. Puteti să trageti pe dreapta si să-l...
Nemaipomenit.
Hai!
Sunt 500 de dolari în el, iar portofelul valorează mai mult de-atât,
asa că m-ati putea lăsa cel putin la destinatie.
Mi-e teamă că nu se...
- Protejati-l! - Capul la cutie! Capul la cutie, acum!
Ce naiba se petrece?
Asta nu făcea parte din plan.
Cobb? Cobb?!
Împuscă-l!
- Esti bine? - Da, sunt bine. Sunt bine.
Fischer e în regulă, doar dacă nu-i vine rău de masină.
Saito?
Duceti-l pe Fischer în camera din spate, acum!
- Duceti-l în camera din spate. Miscati! - Ce naiba s-a întâmplat?
- A fost împuscat? E pe moarte? - Nu stiu.
Dumnezeule.
- Voi unde erati? Ce vi s-a-ntâmplat? - Am fost blocati de un tren de marfă.
De ce ai pune un tren să treacă în mijlocul unei intersectii centrale?
- N-am făcut-o. - Atunci de unde a venit?
Hai să te-ntreb ceva! De ce-am picat în ambuscadă?
Tipii ăia nu erau niste proiectii normale! Au fost antrenati, pentru Dumnezeu!
- Ai dreptate. - Cum de e antrenat?
Fischer a pus un extractor să-i învete subconstientul să se apere, asa că,
subconstientul lui e antrenat să combată inamici.
Ar fi trebuit să apară în cercetările mele, îmi pare rău.
- Si, de ce naiba nu s-a întâmplat asta? - Calmează-te.
Nu-mi spune mie să mă calmez. Asta era treaba ta, la naiba!
Era datoria ta! Trebuia să-i verifici amănuntit dosarul lui Fischer!
Nu suntem pregătiti pentru genul ăsta de violentă!
Am mai avut de-a face si înainte cu apărarea subconstientului!
Vom fi putin mai grijulii si vom fi în regulă!
Asta nu făcea parte din plan! Moare, pentru numele lui Dumnezeu!
- Bine, să-i curmăm suferinta. - Nu, nu! Nu face asta!
Care-i problema, Cobb?
- Nu face asta. - E în agonie. Vreau să-l trezesc.
- Nu. Nu-l va trezi. - Cum adică, nu-l va trezi?
- Nu-l va trezi. - Când murim în vis, ne trezim.
Nu si în visul acesta. Suntem mult prea sedati pentru a ne trezi în felul ăsta.
- Bine. Si, ce se întâmplă dacă murim? - Intrăm în neant.
- Vorbesti serios? - Neant?
- Într-un spatiu nedefinit al visului. - Si ce naiba e acolo?
Subconstientul brut, infinit. Nu se află nimic acolo,
în afară de ce o fi fost lăsat în urmă de cineva care visează în comun
si care a mai fost prins acolo. Iar în cazul nostru, tu esti acela.
Cât timp am putea fi blocati acolo?
Nu se poate să scapi până ce n-a mai trecut efectul sedativelor.
- Cât timp, Yusuf? - Decenii. Poate o eternitate. Nu stiu.
- Întreabă-l pe cel care a fost acolo. - Să-l ducem sus. Hai, să mergem.
Nemaipomenit. Multumesc.
Deci, acum suntem prinsi în mintea lui Fischer, luptându-ne cu armata lui privată.
Si, dacă suntem omorâti, vom fi pierduti în neant
până ce creierii nostri se fac omletă, nu?
Are cineva o trusă de prim-ajutor?
Deci, stiai care sunt riscurile, si nu ne-ai spus?
Nu trebuiau să existe riscuri. Nu stiam că ne vom lupta c-o echipă de securitate.
- N-aveai niciun drept să ne implici. - Era singura cale de a coborî trei nivele.
- Iar tu. Stiai asta si-ai fost de acord? - Am avut încredere în el.
Ai avut încredere-n el? Când ti-a promis jumătate din profit?
Nu. Ci tot profitul lui. Oricum, a spus c-a mai făcut asta înainte.
A mai făcut-o. Cu cine, cu Mal? Când a iesit totul de minune?
N-are nicio legătură cu asta. Am făcut ce trebuia ca să mă întorc la copiii mei.
Deci, ne-ai condus într-o zonă de război fără nicio cale de iesire.
Există o cale de iesire. Continuăm să ne facem treaba cât mai rapid,
si vom iesi folosind impulsul, la fel ca-nainte.
Las-o baltă. Dacă intrăm mai în adânc, nu facem decât să ne micsorăm sansele.
Eu voi rămâne în acest nivel al subconstientului, băieti.
Protectorii lui Fischer înconjoară acest loc chiar în timp ce vorbim.
Zece ore de zbor înseamnă o săptămână în nivelul ăsta.
Asta înseamnă că toti vom fi omorâti. Vă garantez asta.
N-avem altă variantă decât să înaintăm si s-o facem cât mai repede cu putintă.
În adânc e singura cale de a răzbi.
Pregătiti-vă. Tu, haide. Să-l scuturăm putin.
Sunt asigurat cu până la 10 milioane de dolari în caz de răpire.
- Ar trebui să fie foarte simplu. - Gura! N-o să fie.
În biroul tatălui tău, sub rafturile cu cărti, se află seiful lui personal.
- Avem nevoie de combinatie. - Nu cunosc niciun seif.
Asta nu-nseamnă că nu stii combinatia.
- Spune-ne care e. - Nu stiu.
Stim asta de la o sursă de încredere, să stii.
Da? Care sursă?
Ăsta costă 500 de dolari?
- Ce-i înăuntru? - Bani, carduri, acte. Si asta.
- E folositoare? - S-ar putea.
- E rândul tău. Ai timp o oră. - O oră?
Trebuia să am la dispozitie o noapte ca să scot informatia asta.
Si Saito trebuia să nu fie împuscat în piept.
Ai o oră la dispozitie, du-te si fă rost de ceva folositor, te rog.
- Ce-i asta? - Sursa de încredere.
Unchiul Peter?
Opriti-vă.
- Fă-i să se oprească. - Combinatia.
- N-o stiu. - De ce spune Browning c-o ai?
Nu stiu. Lasă-mă să vorbesc cu el si voi afla.
Ai timp o oră. Începe să vorbesti.
Esti bine?
Esti nevătămat?
Nemernicii ăstia m-au torturat timp de două zile.
Au o persoană care are acces la biroul tatălui tău
si încearcă să-i deschidă seiful.
- Da. - Credeau că stiu combinatia, dar n-o stiu.
- Da, păi, nici eu n-o stiu, asa că... - Cum?
Maurice mi-a spus că atunci când va fi mort, numai tu vei putea să-l deschizi.
Nu, nu mi-a dat niciodată vreo combinatie.
Poate că ti-a dat. Adică, poate că nu ti-ai dat seama că era o combinatie.
- Atunci, care e? - Nu stiu.
Vreo combinatie semnificativă de numere
bazată pe experientele pe care le-ai avut cu Maurice.
Nu prea am avut multe experiente semnificative împreună.
Poate ti-a spus după ce-a murit mama ta.
După ce a murit mama mea, stii ce mi-a spus?
- "Robert, nu mai e nimic de zis". - Nu era un om sentimental.
Aveam 11 ani, unchiule Peter.
- Cum se simte? - Are dureri mari.
Când ajungem în nivele mai adânci, durerea nu va fi atât de puternică.
- Si dacă moare? - Adică, în cel mai rău caz?
Când se va trezi, va avea mintile complet pierdute.
- Cobb, tot îmi voi respecta întelegerea. - Apreciez asta, Saito.
Dar, când te vei trezi, nici n-o să-ti mai amintesti c-am avut o întelegere.
Neantul va deveni realitatea ta.
Vei fi pierdut acolo pentru atâta timp încât vei deveni un bătrân.
- Voi fi plin de regrete? - Si-ti vei astepta moartea în singurătate.
Nu. Mă voi întoarce. Si vom fi din nou oameni tineri împreună.
Respiră.
Tipii ăstia ne vor omorî dacă nu le dăm combinatia.
- Vor doar răscumpărarea. - I-am auzit!
O să ne-ncuie în duba aia, si dup-aia o vor arunca în râu.
- Bine. Ce-i în seif? - Ceva pentru tine.
Maurice spunea tot timpul că era cel mai de pret dar al lui pentru tine.
Un testament.
Testamentul lui Maurice e la firma Port and Dunn.
E unul dintre ele. Acesta l-ar înlocui pe celălalt dacă tu doresti.
Asta înseamnă să desparti compania Fischer Morrow.
Ar însemna sfârsitul întregului imperiu asa cum îl stim acum.
Să-mi distrug întreaga mostenire.
De ce ar sugera un astfel de lucru?
Nu stiu.
Te-a iubit, Robert.
- În felul lui. - În felul lui?
Înainte să moară, m-a chemat la patul lui de moarte.
De-abia mai putea vorbi.
Dar s-a chinuit să-mi spună un ultim lucru.
M-a tras aproape de el. Am putut deslusi doar... un singur cuvânt.
"Dezamăgit".
Când ai fost în neant?
Poate c-ai convins restul echipei să continuie misiunea asta,
- dar nu stiu adevărul. - Adevărul? Care adevăr?
Faptul că, în orice minut, ai putea crea un tren de marfă care să treacă prin zid.
Faptul că Mal apare dintr-o dată din subconstientul tău.
Si, faptul că, mergând mai adânc în subconstientul lui Fischer,
mergem mai adânc si în al tău.
Si... nu sunt sigură că ne va plăcea ce-o să găsim acolo.
Lucram împreună. Exploram ideea unui vis într-un alt vis.
Eu tot fortam lucrurile. Voiam să merg din ce in ce mai adânc. Voiam să înaintez.
N-am înteles faptul că orele ar putea însemna ani în subconstient,
faptul că puteam fi prinsi atât de adânc încât,
atunci când ajungeam la capătul subconstientului nostru,
nu mai puteam discerne ce era real si ce nu.
Am creat, am construit o lume numai a noastră.
Am făcut asta ani întregi. Ne-am construit propria lume.
- Cât timp ai rămas acolo? - În jur de 50 de ani.
Doamne.
Cum ai putut suporta?
La-nceput n-a fost atât de rău, ne simteam ca niste zei.