ZÁZRAK LONDÝN
MALACKÝ PRŮLIV 1874
Pane, mělčiny po obou bocích!
Nelze říct, zda je to písek či skála.
Kapitáne, malajští piráti nás zahnali do kouta.
Musíme se vzdát.
Vydání lodě mého otce nám přežití nezaručí, pane Phelpsi.
Mělká voda!
Přímo vpřed! Napnout plachty!
Kapitáne! Naše loď uvízne.
Je to nemožné!
Můj názor na to slovo znáte, pane Phelpsi!
Napnout plachty!
Napnout plachty.
Napnout plachty!
Ostře vlevo, Harpere!
Ostře vlevo pod plnými plachtami znamená převrátit loď.
Přesně tak!
Napněte ty plachty, chlapi!
A hoďte sebou!
Teď se všichni držte!
Je tu moc mělko.
Musíme napnout všechny plachty!
- Wille! Drž se! - Pomoc!
Převracíme se.
Držte se!
Dokázala jste to!
Nemožného opravdu dosáhneme jen vírou v to, že je to možné.
Vracíme se do Londýna, Harpere.
Zde máme již hotovo.
Vyvalte sudy, chlapi! Jedeme domů!
ALENKA V ŘÍŠI DIVŮ: ZA ZRCADLEM
CELÝ SVĚT
LONDÝN 1875
Kapitán na souši.
Kapitáne.
Mami.
Tak jsi tady.
Konečně.
Slečno Kingsleighová?
Čekali jsme na váš návrat víc než rok.
Měli jsme komplikace.
Piráty a tak.
Deník je v mé kabině.
A vyřiďte prosím lordu Ascotovi, že s ním chci co nejdříve mluvit.
Je mi líto, ale Lord Ascot zemřel, když jste byla pryč.
Teď bude lordem jeho syn.
- Hamish? - Tak jest.
Teď předsedá radě.
Jak nešťastné.
Dopisy od tebe chodily jen spoře.
Většinou jsem nevěděla, kde tě mám.
Mami, Čína je úžasná.
Pluli jsme po Jang-c'-ťiang hluboko do vnitrozemí.
Většina tamních v životě neviděla člověka se žlutými vlasy.
- A to ses nebála? - Ovšemže bála.
Ale myslela jsem na otce.
Mluvíš jako on.
Chybí mi.
Mně také.
Ale roky mi teď ubíhají rychle.
Čas je krutý pán.
Čas je zloděj. A nepřítel.
Dnes večer prý Hamish oficiálně převezme svůj titul.
Výborně.
Půjdem tam?
Obávám se, že naše pozvánka se ztratila v poště.
Nesmysl. Lady Ascotová říkala, že jsme vždy vítány.
A navíc mám pro Hamishe nabídku.
Hamish se minulý rok oženil, Alenko.
Tvé veřejné odmítnutí už nejspíš překonal.
Obchodní nabídku, mami.
Ty chceš zase odjet?
Tak brzy?
Jsou tu jisté záležitosti, které vyžadují tvou pozornost.
Po mé příští plavbě...
budeme mít po obavách.
A mám se obávat dnešního večera?
Kéž by sis vzala ty žluté šaty.
Jsou-li mé šaty dost dobré čínské císařovně...
pak budou dost dobré i Ascotovým.
Musíš být stále tak svéhlavá?
Ne. Ale je to tak zábavnější.
Co to má na sobě?
To je ta Kingsleighová!
S dovolením.
Jak pobuřující.
Cirkusačka.
Slečno Kingsleighová?
Co tady děláte?
Chci podat zprávu lordu Ascotovi.
Jistě.
Následujte mne.
Heleno.
To je překvapení.
Alenka. Vida. Vítej domů.
Obávali jsme se, že už se s naší lodí nevrátíš.
S mojí lodí. Ahoj, Hamishi.
Oslovujte prosím mého chotě lorde Ascote.
Vždyť právě proto máme dnes toto malé soirée.
Slečno Kingsleighová, toto je má choť Alexandra.
Nová lady Ascotová.
Prý jste za poslední tři roky zcestovala svět.
Ano. A už jsem zpět.
A jaký byl?
Ten svět?
Ano.
Velmi zábavný. Měla byste ho někdy navštívit.
Omluvte to vyrušení, lorde Ascote.
Chci vám podat hlášení.
Ovšem.
Následujte mne, slečno.
Vy též, pane Harcourte.
Pánové, představuji vám slečnu Alenku Kingsleighovou.
Slečno Kingsleighová, rada.
Dobrý večer, pánové.
Svět se nám otevřel, ale nesmíme meškat.
Pevně věřím, že další expedice proti proudu Wu-ťiang...
Je mi líto, slečno.
Ale žádné další expedice nebudou.
Cože?
Ale hledáme posily v účetním oddělení.
Začnete u účetních knih...
ale časem...
Tady nejde o Čínu, že ne?
Jde o to, že jsem odmítla tvou žádost o ruku.
Je mi líto, slečno. Víc vám nabídnout nemohu.
Žádná jiná společnost ženy jako účetní nenajímá.
A už vůbec ne jako kapitány.
Tohle nemůžeš.
Vlastním 10% společnosti.
Tvůj otec mi ten podíl přislíbil.
Oprava.
Daroval jej vaší matce...
a ta mi ho před rokem prodala, když jste byla pryč.
Spolu s dluhopisem na dům.
Na dům?
Za ten dluhopis teď dostanu vaši loď.
Ale ta loď byla mého otce.
Já vím.
Přepište mi tu loď...
a vykoupíte svůj dům.
V pondělí ráno se hlaste v práci...
a dostanete mzdu a penzi.
Vzdát se Zázraku?
Víc nemohu udělat ani pro vás...
ani pro vaši matku.
Alenko.
Alenko!
Jak jsi mohla prodat náš podíl?
Všechno to dělám pro tebe, Alenko.
Abys mohla začít žít slušný život.
Ještě před chvíli jsem byla kapitánem.
Ale kapitán není práce pro dámu.
Čas je proti tobě, a tobě je to lhostejné.
Kdysi jsem věřila, že jsem do snídaně schopná udělat i šest nemožností.
To byl jen dětský sen, Alenko.
A Zázrak je jenom loď.
Není to jenom loď.
Je to otcova loď!
On ji přece miloval.
Já ji miluju.
Tohle by nikdy nedopustil.
Ale on už tu s námi není!
A všechno na světě nebude vždycky, jak chceš ty.
S tím se musí vypořádat každá žena.
Tak jako já.
Rozhodně nechci skončit jako ty.
Přepsat na něj Zázrak?
A vzdát se víry v nemožné?
Kým bych pak byla?
Jsi Alenka, samo sebou.
Absoleme?
Absoleme.
Strávila měsíce u pramenů řeky.
Oděná jako domorodci.
Takové věci zanechají na člověku divnou stopu, o ženě nemluvě.
- Počkej. - Je jak její otec.
Velký muž, nepochybně. Ale hlavu měl chorou.
Zdá se, že jablko nepadlo daleko od stromu.
Absoleme.
Úžasné.
Je zamčeno! Někdo tam je.
- Kdo je tam? - Kdo je tam?
Tam se nesmí! Ten pokoj je pro cizí uzavřen!
Sežeňte někdo klíč!
Lorde Ascote, někdo je ve studovně vašeho otce!
Čím dál úžasňoucnější!
Ó, né! Už zase!
Všichni muži! A koně! Zachraňte ho!
Nejprve všichni pěšáci.
Seberte ho. Tady je.
Jak vypadám? Pověz. Snesu to.
Kdo by řekl, že je dutej.
Asi ho někdo vyfouk.
Ale no tak. Seberte toho strejce!
Nechtěl jsi říct: "Vejce?"
To jsou mi vtipy.
Byl bych vám velmi vděčn...
Promiň.
Neohrabaná jako vždy a taky tak nedovtipná.
Už jsem se bál, že ti to nedojde.
Absoleme.
Promiňte, slečno. Ten kus potřebujem.
Je mi z vás na nic!
Byla jsi pryč příliš dlouho.
A on bude pryč zanedlouho.
Kdo bude pryč?
Co se stalo?
Vše bude zřejmé, až přijde pravý Čas.
Ale teď pospěš.
A dávej pozor, kam šlapeš.
Čau!
- Alenko. - Ó, Alenko.
Díky bohu, že jsi konečně zde.
To je zas ta holka.
Alenko.
Jsi zpět.
Nebuďte na ni milí.
Jde pozdě.
Jsem tu v nesprávný čas?
Právě naopak.
Už jsme se báli, že nedorazíš.
Máte problém?
Máme velký problém.
Kloboučníkův problém.
- Problémový. - Kloboučnický.
Tydlíci?
Je potrhlý.
Kloboučník?
Ano, já vím.
V tom tkví jeho svoucnost.
To z něj dělá to...
kým je.
Začal být temný...
méně jemný.
A k tomu dost nepříjemný.
A žádný z našich kousků ho už nerozveselí.
Doufali jsme, že bys nám mohla pomoct zachránit ho.
Co se stalo?
Byla velká bouře.
Vydali jsme se do Huňatého lesa na průzkum.
Pojď, čtyřnohý!
Přines!
Teď ty!
Přines, pejsku!
Kloboučník byl báječně svoucí.
Jenže pak...
našel ten modrý klobouček z papíru.
Ten mu nějak připomněl...
tragédii jeho rodiny.
Všechny je zabil Tlachapoud, když nadešel den Naprdlajs.
Před mnoha lety.
Prostě už není sám sebou.
Jestli mu může něco pomoci, bude to vaše shledání.
- Ó, ano. - Tak tak.
No a kde je?
Běžte pryč!
Vstup zakázán.
Kloboučníku, to jsem já.
Alenka.
Alenko.
Ty jsi ty.
A jsi tady.
Jsi ty ty, nebo ne?
Ano, Kloboučníku.
Dobře.
Jsi jedna jediná.
Vždycky jsi byla jediná.
A proto vím, že mi teď budeš věřit.
Chyběl jsi mi, Kloboučníku.
Jde o mou rodinu.
Tvou rodinu?
Ano.
Mou rodinu.
Jsou mrtví už léta.
Nebo taky ne.
Koukni.
Našel jsem tohle.
První klobouček, co jsem kdy vyrobil.
Myslel jsem, že ho můj otec vyhodil.
Je nemožnost, aby tady byl, a přesto...
tady je.
Pokud přežil ten klobouček...
pak musela přežít i má rodina.
Ale Kloboučníku...
Myslel jsem, že být Vrškloboukem nejsem hoden.
Můj otec byl velmi přísný muž.
Pohádali jsme se.
A já jsem se s ním nestihl usmířit.
Tohle ale znamená...
že to můžu napravit.
Kloboučníku...
ale tvá rodina...
Ty...
mi doufám věříš, nebo snad ne?
Ráda bych.
Kloboučníku!
Tobě je zle.
Jak ti mohu pomoci?
Ovšem.
Moje Alenka...
by mi mou rodinu přivedla.
Ale...
Kloboučníku, tvoje rodina...
přece umřela.
Už dávno.
Sám jsi mi to řekl.
Nikdo ti je nevrátí.
Ale ty bys mohla.
Je mi líto.
A to...
To je nemožnost.
Ty...
nejsi ty.
Kloboučníku.
Běž pryč.
Já nevím, kdo jsi.
Ale moje Alenka nejsi!
Moje Alenka by mi věřila.
Kloboučníku!
Kloboučníku, prosím!
Prosím!
Musíme něco udělat!
Je velmi nemocný.
Obávám se...
že umírá.
A jejda!
Jejda. Jejda.
Ne...
Nemůže umřít, Alenko. Nesmí.
Prý by pomohlo, kdybych mu přivedla jeho rodinu.
Ale to...
je nemožnost.
Možná že není.
Cože?
Možná by to šlo.
Ne, ne, ne. Nešlo! Nešlo!
Ale jak?
Je to příliš riskantní. To nemůžeme chtít!
O co jde?
Alenko.
Musíš cestovat zpět v čase.
Ó, ne.
Vrať se do minulosti a zachraň jeho rodinu.
Když se Kloboučníkův blud vyplní...
pak se dozajista uzdraví.
Vrátit se v čase?
Ale jak?
S Chronosférou.
Nechápu, Chrono-co?
Chronosféra.
Je to zdroj energie, jež pohání Veleorloj veškerého času.
Legendy praví, že s její pomocí lze cestovat přes Časoceán.
Nikdo z nás do minulosti nemůže, protože my už tam byli.
Když minulé já uzří budoucí já...
Co se stane?
Takový případ neznáme.
Ale prý se pak všecičko...
najednou stane minulostí.
To zní dost nebezpečně.
Taky je. Extrémně.
Ty nejsi odsud, a tak ji jako jediná můžeš použít.
Není to nemožné...
jen je to...
nemožnost.
Mám tě!
Kloboučník je skutečný přítel.
Potřebuje-li to, pomůžu mu. Bez okolků.
Alenko!
- Jak odvážné. - Já věděl, že nám pomůže.
Kde přesně ta Chronosféra je?
V rukou Času. Je jeho.
Jak prosím? Čas je muž?
Žije v prázdnotě nekonečna, ve svém Hradu věčnosti.
Támhle! Hned za kyvadlem.
To je zima!
Najít hrad Času, vzít Chronosféru...
vrátit se v čase do Naprdlajsu...
zachránit Kloboučníkovu rodinu, a tím uzdravit Kloboučníka.
A zkus nezničit minulost, přítomnost a budoucnost.
Snažím se pomoct.
Co se může stát?
Čarovný den, Alenko.
Kloboučník na tebe spoléhá.
A my též.
Haló?
Je tu někdo?
Haló?
Zatracený časoprostor!
To tenhle den nikdy neskončí?
Lepí se na mne jak propocené kamaše!
PODZEMNÍCI ŽIJÍCÍ
Tak kdopak?
Kdo zatikal...
poslední ťak?
A zaťakal...
svůj poslední tik?
VINKL Brilliam
Brilliam...
Vinkl.
Brilliame Vinkle.
Čas vypršel.
Teď šoupneme pana Vinkla tam...
PODZEMNÍCI ZESNULÍ
...tam, kam patří. Hezky podle abecedy.
Valík.
Velesed.
Tady zatím nic.
Velevěž.
Velevid. Vidlák.
Vinkl.
Snad jste byl šťastný.
Snad jste užil svůj čas dobře.
Dobrou.
Kdo je tam?
Já tě viděl!
Jak ses sem dostal?
To je nemožnost!
Vylez, ty bídný červe!
- Ó, dívenka. - Prosím, pane.
Nerada ruším...
ale věnujte mi prosím chvilku svého času.
Času?
Milá slečno...
já jsem...
Čas.
Nekonečný...
věčný...
nesmrtelný...
nezměřitelný.
Pokud nemáš hodiny.
A když jsem Čas...
tak musím dát kousek sebe tobě...
abys mne měla.
Chápeš, co ti říkám?
Ano.
Vážně?
Slib, že budeš stručná.
Jistěže budu...
Protože jestli něco nesnesu, tak jsou to lidé...
co jsou nepříjemní, neochotní...
a neschopní tvořit krátké věty.
Můj přítel je v nebezpečí smrti.
Přestaň mi tu pořád tlachat!
Mám tu důležitou práci!
Prosím!
Nevyslechl jste mou prosbu.
Minutku.
Proč nosíš v kapse toho padlého vojáka?
Ukaž mi ho.
Je rozbitý.
Kaput.
Byly mého otce. Nechci se s nimi rozloučit.
Všichni se se vším nakonec rozloučí, má milá.
Pohleď.
Majestátní Veleorloj veškerého času!
Já jsem on, a on je čas.
To co jest, i co čeká nás.
To je báseň ode mne.
Pamatujte. Hezky vzpřímeně.
Wilkinsi!
Ramena vzad. Přímo hleď.
Jak se má můj nezničitelný stroj?
- Má se... - Ticho!
Mluv, jen když jsi tázán!
- Ale on byl tázán. - Nesmysl.
Můj stroj, Wilkinsi.
Jak se má?
Ahoj.
Copak jste zač?
Tihle pilní mrňouskové jsou moji Sekundanti.
Úžasné.
A hádám, že každý Sekundant se počítá.
Že by? Kéž by.
Jsou to trochu blbečci.
To bylo nezdvořilé.
Promiň.
Jak říkám. Pitomci.
Pojďme.
Tvoje prosba.
Jak zní? Máš přesně minutu.
Jde o Kloboučníka...
Tarranta Vršklobouka. Mého kamaráda.
Došel k přesvědčení, že jeho dávno ztracená rodina stále žije.
To však není možné...
protože je všechny zabil Tlachapoud v den Naprdlajs.
A já zabila Tlachapouda v den Nádherňajs.
Potřebuji si půjčit Chronosféru.
Protože jen díky ní...
Tak Chronosféru.
To nebyla minuta.
Ty si ji chceš půjčit.
Pronajmout.
Propůjčit.
Ano.
Ty žádáš...
o možnost rozložit historii.
Chronosféra pohání Veleorloj.
Ale já ji potřebuji.
Bez ní se Kloboučník nikdy neuzdraví.
- A já musím... - Wilkinsi!
Wilkinsi!
Zatracené dveře.
Volal jste, pane?
Wilkinsi, prosím, odveď tuhle...
žlutovlasou kindergartener.
Okamžitě, pane!
Bez okolků!
Děkuji za váš vás, pane.
Tak jdeme, jdeme.
Za co?
Za váš Čas.
Má milá...
minulost nelze změnit.
Ale říká se, že se z ní lze poučit.
Tak pojďte.
Ta dnešní mládež.
Zpátky, kudy jste přišla, slečno.
Chodbou až na konec!
Wilkinsi!
Ano, pane!
Je tu! Mein liebchen je tu!
Již kvačím, pane!
Honem! Rychle!
Jdem na to! Bim, bam! Sekundanti ven! Sekundanti ven!
Zpátky.
Do řady! Do řady!
Vaše Výsosti.
Veličenstvo!
Můj pán vás očekává v salónku.
Mám vás ohlásit?
Netřeba. Ohlásím se sama.
Tik Ťaku! Kdepak jsi?
Tik Ťaku!
Běžím, lásko!
Prezent!
Ovšem!
Má drahá...
dovolte mi říci, že vaše hlava je dnes velmi, velmi veliká.
Dovolte, abych vám věnoval dar, stvořený z čisté lásky.
A taky trochy kovu a dřeva.
Dobře vím, jak zbožňujete titěrnosti.
Uchovám si ho navždy.
Dobře.
A safra.
Chronosféra.
Co vás trápí, má drahá?
Dobře víš, po čem moje srdce touží.
Ale, má lásko, už jsem pro vás toho udělal tolik.
To je všechno hezké.
Ale copak nechápeš...
že...
že s mým velkým mozkem...
a tvou...
malou Chronosférou...
bych mohla zúčtovat se svou sestrou?
A mohli bychom vládnout minulosti, přítomnosti a též budoucnosti.
Žádáte po mně nemožnost, drahá.
Chronosféru vám nemohu dát.
Protože mě nemiluješ.
Nikdo mě nemiluje.
Nikdo se mě nebojí.
Ale já vás miluji.
Pusinku?
Ó, né!
Veleorloj!
Wilkinsi!
Jsem vám v patách, pane.
Tik Ťaku!
Ze Sekund jsou Minuty!
Tik Ťaku!
Neopouštěj mě, když trucuju!
Co s tebou je?
Má Chronosféra!
Alenka.
Ne!
Zastavte ji!
Zastavte ji, vy pitomové!
ZATÁHNI ZA MĚ
Kterej blbec tam dal popisek?
Vy, můj pane!
Díky, že přiznáváš svou chybu.
Pitomo!
Jak se to ovládá?
Halt! Stop!
Zastav, ty malá myško!
Ne. Ne!
Jak vypadám? Pověz! Snesu to.
Asi ho někdo vyfouk.
Je to jako loď.
Přímo vpřed.
Pojď, čtyřnohý! Přines!
Kloboučník!
PŘÍTOMNOST BUDOUCNOST
Neboj, Kloboučníku.
Zachráním tebe i tvou rodinu.
Alenka?
Ta Alenka?
Co mi zabila Tlachapoudíka?
Ta, kvůli které mě vyhnali z mého království?
Tahle Alenka?
Pitomo!
Chci její hlavu!
Jste v pořádku, pane?
Už to začíná.
Bez Chronosféry...
se Veleorloj za čas rozbije.
Já, sám Čas, se zastavím...
a celá podzemní Říše divů zmizí.
Říkáte zmizí?
Wilkinsi, je nutné, abys ten stroj udržel v chodu.
Já? Že já to řekl nahlas?
Chci říct, ovšem, pane.
A já musím najít tu kindergartener.
Ó, můj bože!
Co se to děje?
Zřejmě našla Chronosféru.
Dej pozor, Alenko. Náš osud je v tvých rukách.
Den Naprdlajs!
Ty!
Vrať mi, co je mé!
Vrať mi to...
nebo ze mě nic nezbude.
Vrať se.
Nemůžeš vyhrát závod s Časem.
Mně neunikneš!
Kloboučník?
Kloboučníku?
Jsi to ty!
Ty jsi zase ty!
Vypadá to, že já jsem já.
- My se známe? - Ano!
Tedy ne. Tedy zatím ne.
Jak zvláštní...
jako bych tě už znal.
Potkali jsme se, když jsem byla mladší.
To si bohužel nepamatuji.
To proto, že se to ještě nestalo.
- Kdy se to stane? - Za pár let.
Až budeš starší.
Setkáme se, až ty budeš mladší a já starší?
Vím, že to nedává moc smysl.
Mně to smysl dává.
Jsem Tarrant.
Já vím. Já jsem Alenka.
Alenko, ale ten čas máš trochu pomotaný.
Vůbec není pomotaný.
Ale velmi se na mě hněvá.
Jsi potrhlá, že jo?
To už jsem slyšela.
To ti nejlepší jsou.
Poslyš, vím, že to zní divně, ale musím najít tvou rodinu.
Tak to máš kliku. Pojď za mnou.
Paráda!
Vskutku.
Drahá Mirano, gratuluji ti k tvé plnoletosti.
A nyní...
následnictví.
Korunu pro princeznu Iracebeth!
Lůza nevzdělaná.
Ticho!
Co to děláš, ty pitomo?
Dej mi tu korunu na hlavu!
Kvůli tobě vypadám směšně.
Pohni s tím.
Ty neschopnej blbečku!
Ticho!
Kdo se teď zasměje, se už nikdy smát nebude!
Iracebeth, prosím!
Jak chceš zabránit lidem, aby se smáli?
Navlečte jí na hlavu pytel!
Sama si ho navleč!
Navlečte si pytle všichni!
Jo! Zašijeme vám pysky...
vytrhneme jazyky a uřežeme uši!
A srazíme vám...
Hlavy vám...
Iracebeth, dost!
Iracebeth...
Vždycky jsem doufal...
že si jednou osvojíš způsoby, jež dělají z dámy královnu...
kterou jsi měla být.
To se však nikdy nestane.
Občané Witzendu...
po mé smrti...
má koruna připadne...
princezně Miraně.
Otče, ne.
Ale to není fér!
Já jsem nejstarší.
Nejsi hodna vládnout, Iracebeth.
Nenávidím vás.
Nenávidím vás všechny.
A vás si budu pamatovat, vy potměšilí Vršklobouci!
Očekávejte mou příšernou pomstu!
Krutou.
- Pomalou. - Racie.
To na mě nezkoušej!
Tys to začala.
Co kdybys jim řekla pravdu?
Čekala jsem to.
Nikdo mě nemá rád.
Nikdo mě nemá rád!
- Racie. - Iracebeth!
Chceš-li být kloboučník hodný jména Vršklobouků...
tak musíš být příčetný, klidný a ukázněný.
Nic z toho nejsi.
Jen jsem se smál, otče.
Nemohl jsem jinak.
Tu hlavu má vážně obrovitou.
Kvůli tobě přišla princezna o korunu!
Víš, co to pro nás znamená?
Proč ti nejsem nikdy dost dobrý?
Proč pro mně musíš být vždycky takovým zklamáním?
Tak. Teď jsi to řekl.
Řekl jsi to, otče.
Když jsem takovým zklamáním...
tak tě nebude mrzet, když odejdu z domova.
Ne.
Tarrante!
Můj klobouk, matko.
Tarrante.
- Zaniku. - Ne.
Prosím. Nenech ho jít.
Zaniku, prosím.
Tarrante.
Tarrante?
Kloboučníku!
Kloboučníku. Počkej.
Nejsem kloboučník.
Ovšemže jsi. Jsi Kloboučník.
Tedy budeš, až tě jednou poznám.
Seznámím tě se svým přítelem Thackerym.
Je potrhlý jako ty.
- Přidáš se k nám na čaj? - Kloboučníku, prosím.
Musíš zpátky ke své rodině.
Co ty víš o mé rodině?
Jsou v nebezpečí.
Musíš je varovat před Naprdlajsem.
Netuším, o čem to mluvíš.
A názor na svého otce měnit nehodlám.
Jestli se nevrátíš a neusmíříte se, tak tě to bude mrzet.
Možná jindy.
Já o otce přišla.
A chybí mi každý den.
Jestli teď odejdeš, tak ztratíš toho svého.
Pro mne je to navždy.
Ale pro tebe to navždy být nemusí.
Můžeš ho ještě získat zpět a být zase sám sebou.
A kloboučníkem, jako je on.
Já ale rozhodně nechci skončit jako můj otec.
Tarrante, počkej!
Přijdeš o rodinu, aniž by ses tomu pokusil zabránit!
Fajn. Varuji je sama.
Pane Vršklobouku.
Měl byste trochu času?
Mám pro vás něco velmi důležitého.
Pane Vršklobouku.
Omlouváme se.
Však víte o té sestřině nehodě.
Omluv netřeba, Vaše Výsosti.
Celý Witzend želí dne, kdy měla vaše sestra ten úraz.
Želden, když odbila šestá.
Nezapomenu na ten večer, kdy se na náměstí uhodila do hlavy.
My jsme se...
Tehdy se vše změnilo.
Ale kdyby se to nikdy nestalo...
tak Naprdlajs by nikdy nenadešel.
Kloboučník by byl zachráněn!
Promiňte.
Kdo byla ta zvláštní dívka?
Jejda.
Nebojte, hoši. Tohle zvládneme!
Akorát bez něj.
Úsměv, Tarrante.
S tebou nám tady bude hnedle veseleji.
Je čas na čaj!
Lítá, lítá, netopýr Nesedne si na papír
Celý svět...
Kdo je to?
Zdravím vás, Podzemníci.
Já jsem Čas.
Nekonečný a nesmrtelný.
Personifikovaný a živoucí.
Chápu, že je to těžko stravitelný koncept...
ale nechť je vaše zmatení krátké a přejděme rovnou k věci.
- Vaše Výsosti. - Je nám ctí, pane.
Hledám zlodějku mrzkého intelektu.
Její vlas...
Ano?
Žlutavý.
Její jméno...
Alenka.
A copak byste jí rád?
Něco mi ukradla.
Nepovím, co to bylo. Není to důležité.
Je to zbytné.
Nechápu, proč kolem toho děláte tolik povyku.
O nic nejde. Musím to získat zpět.
Ne že by na tom záleželo.
Hlavně co nejdřív.
Je mi jedno, jak to dopadne.
Dejte mi to. Kdo ví, kde to je?
Tak to máte štěstí, pane Předčasný.
Protože zrovna dnes...
jsem pozval Alenku na čaj.
- Počkat. Co je Alenka? - Kuš!
Nechcete se posadit...
a počkat na ni s námi?
U stolu už není místo.
Fakt ne. Fakt ne.
Spousta místa.
- Čaj pro hosta. - Čas na čaj!
Užijeme si spolu zábavný Čas.
Dal byste si vdolek?
Vdolek.
- Ne. - Takže...
když jste Čas sám, samotný, nebo jakouže to svoucnost tvrdíte...
Vdolek. Vdolek.
...mohl byste mi něco prozradit.
Vždycky jsem chtěl vědět, za jak dlouho je "brzo".
Jestli mne zdržujete, tak to bude věčnost.
To není fér! To není fér!
Želden
Vážně mi někoho připomíná.
Jen nevím koho.
Myslím, že vypadá trochu jako ty, bratře.
Nesmysl! Je ohavný!
Vypadá spíš jak ty.
Vrať se!
Hej, Tarrante.
Tarrante. Koukej.
Teď mě vidíš. A teď...
Počkej moment. Počkej! A teď ne!
Kam se poděl?
Mám tě!
Kryj se!
Naopak, kryj se ty!
Je skoro šest!
Dobrý den.
Máte moc pěknou hlavu.
Děkuji.
Pěkná hlava si zaslouží pěkný klobouk.
Tak to říká můj otec.
Dělá nejlepší klobouky ve Witzendu.
Co kdyby vám nějaký vyrobil?
Pojďte. Umí vyrobit všechno.
Baret, slamák, kulich, čepec, širák, jarmulku, karkulku, roušku, ušanku...
Sníš všechny vdolky.
- Tak sníš drobky. - Ale já drobky nechci.
Nehádejte se...
nebo nedostanete vdolky ani jedna.
A teď alou z kuchyně!
Kšá!
Je pravda, že zahojíte všechny rány?
Čas hraje pro mě!
A jak to, že na nikoho nečekáte?
Nějak nemůžu najít Čas!
Šklíbo.
Kde se touláš? Jdeš pozdě.
Omyl. Jsem tu přesně na Čas.
Mám spoustu Času.
To si, vy blbečci...
vskutku myslíte, že jsem tyhle laciné šprýmy neslyšel už dávno?
Váš pokus o výsměch je lichý.
Hele! Jak Čas letí.
Tak dost!
Konec plýtvání mnou.
Vždyť tu jen tak zabíjíme Čas.
Otče, hleď! Zákaznice s krásnou hlavou...
přímo zde.
Po jakém klobouku toužíte, madam?
Něco...
s peříčky?
Něco...
s knoflíky?
Dobrý podvečer.
Dobrý podvečer, pane.
Klobouk musí především dostát požadavkům společnosti.
A to není legrace.
Otče...
Něco jsem vyrobil.
Co je to?
Klobouček.
Tarrante, máš to obráceně.
- Přestaň. Zničíš ho. - Předělám ho.
A jéje.
No nic.
Zítra...
ti ukážu, jak se dělá klobouk doopravdy.
Tarrante?
Jsi na něj příliš tvrdý, Zaniku.
Kloboučnictví je vážná věc.
Nemohu dovolit, aby si kazil talent pošetilými nápady.
Nuže.
Ano.
Myslím, že tento klobouček vám padne...
- perfektně. - Mockrát vám děkuji.
Ale já už musím běžet.
Přeji krásný večer!
Kde je?
Co to tu děláš?
Nic.
Tak kdy má přijít?
Víte...
já přece neřekl, že přijde...
starouši.
Řekl jsem pouze, že jsem ji pozval.
To je dobrý. Mazaný.
Výborně, pane.
Výborně.
Děkuji.
Ptal jste se, kdy je "brzo".
Místo toho vám vysvětlím, kdy je "nyní".
Nyní je...
přesně 1 minuta do čaje.
A dokud se k vám milá Alenka nepřidá...
bude vám stále zbývat 1 minuta do čaje.
Vám i těm vašim...
blbečkům.
No dovol?
Užijte si přítomnost.
Ten se nám teda vybarvil.
Je Čas jít.
Musím získat Chronosféru zpět.
Nemůže být daleko.
Zvláštní podivín.
Slušně řečeno.
Pá pá.
Slyšeli jste, jak nás nazval?
Co?
Nemůžu se hnout.
Počkat! Co to udělal?
Ten mizera nás zasekl 1 minutu před čajem.
Budem pít čaj navždy!
Tak, mravenečci...
váš nový domov.
Co jsem vám říkala?
Už žádné vdolky.
Já žádné nejedla.
A co ty drobky pod tvou postelí?
Dala je tam ona.
Dala, Mirano?
Dala. Řekni!
Řekni pravdu, Mirano.
Snědla jsi ty vdolky a dala drobky sem?
Ne.
Dala! Ty lžeš!
Drobky máš pod postelí ty.
Nesváděj to na svou sestru.
Ne, to není fér! To není fér!
Odbíjí šestá!
Ty hodiny.
Uhodí se do hlavy!
Ne!
Má hlava.
Hloupé růže.
To je princezna.
Ó, ne.
Jste v pořádku, slečno?
Opatrně. Otéká to.
Ó, ne.
Iracebeth!
Kde je?
Zlatíčko moje!
- Tati, bolí mě hlava. - Chytni se mě.
Mirano!
Viděli jste to?
Ano. Jaký ošklivý pád.
Minulost nelze změnit.
Ale říká se, že se z ní lze poučit.
První klobouček, co jsem kdy vyrobil.
Myslel jsem, že ho můj otec vyhodil.
Nechal si ho.
Je nemožnost, aby tady byl, a přesto...
tady je.
Pokud přežil ten klobouček...
pak musela přežít i má rodina.
PODZEMNÍCI ZESNULÍ
Valík.
Velesed.
Tady zatím nic.
Vršklobouci chybí.
Jsou naživu.
Jsou naživu!
Tvá pošetilost...
mne ohromuje.
Nemáš ponětí, jak zbrklá...
jsi byla.
Jaká nebezpečí jsi způsobila.
Co si jen počneme?
Honem! Kde je příručka? Kdo má příručku?
Ihned mi vrať Chronosféru.
Musím ji vrátit do Veleorloje!
Nadejde Naprdlajs.
Použiju ji ještě naposledy.
Zjistím, co se stalo s Vršklobouky, a zachráním je.
Nezachráníš nikoho. Kamkoli půjdeš, najdu si tě.
Veleorloj se nesmí zastavit.
Času uniknout nelze.
Je mi líto.
Ale musím zachránit Kloboučníka.
Alenko! Alenko!
Vrať se s mojí Chronosférou...
To je ta Kingsleighová.
Ta dívka se pomátla. Odneste ji.
Přivažte ji, chlapi.
Alenko?
Kde to jsem?
Jsi v jistém ústavu.
Jak dlouho už tu jsem?
Dlouho ne.
Našli tě ve studovně lorda Ascota.
Hamish tě sem nechal odvézt.
Chovala ses opravdu divně.
Prý jsi lezla pod nábytek.
A hledala tam atmosféru?
Chronosféra!
Kloboučník!
Jak říkáte, slečno Kingsleighová.
Musím se vrátit.
Tak se na to podíváme.
Vznětlivá...
emocionální, se sklonem fantazírovat.
Učebnicový příklad ženské hysterie.
Prý neléčitelné.
Já to vidím jinak.
Mně ale nic není.
Lehněte si.
Lehněte!
Doktore, je to opravdu nutné?
- Určitě existuje i jiný... - Pane Harrisi.
Nemůžu být tady!
Vyprovoďte prosím paní Kingsleighovou.
Musím zpátky!
Já tu mám práci.
Nebojte se. Vykurýrujeme ji raz dva.
Kam jsem...
Pane doktore, s tím nesouhlasím.
Alenko.
Běž!
Ne!
Ať nám neuteče! Za ní!
Ty tři roky na moři mě aspoň naučily...
uvázat pořádný uzel.
Hej!
To je má drožka!
Tu mi nemůžete vzít!
Pardon!
Jsem duševně chorá!
Vydržte, Vršklobouci.
Naprdlajs
Vršklobouci!
Ne!
Pomsta je má.
Zajala je.
Dočkej času.
Kloboučníku!
Tvá rodina je naživu!
Sotva tiká.
Zdá se, že je pozdě.
Kloboučníku!
Umírá nám.
Nemohu ho vidět v tomhle stavu.
Tak pojď, Mally. Dej mu sbohem, Alenko.
- Tak jdem. - Jo.
Kloboučníku, vzbuď se. Prosím.
Vzbuď se.
Prosím, vzbuď se.
Už vím, co to znamená.
Vyrobil jsi ho pro svého otce, když jsi byl malý.
Jako symbol náklonnosti. Bál ses, že ho vyhodil.
Ale on ho celá léta opatroval.
Nechal si ho.
A teď mu musíš pomoct.
Odpusť mi to.
Myslela jsem, že je to nemožnost.
Měla jsem ti věřit.
Ty mi věříš?
Vždycky ti budu věřit.
Jsi to ty, že jo?
Poznám tě na první pohled.
Jsi Alenka.
Kloboučníku.
Tolik jsi mi chyběl.
Ty mně také.
Jsou-li všichni stále naživu...
proč se nevrátí domů?
Drží je v zajetí osoba...
osoba dostatečně krutá na to, aby je nepustila...
celá ta léta.
Krhavá baba.
Já si tu Rudou královnu najdu a přivedu svou rodinu domů.
Haló!
Tak copak se tu děje?
Á, kop, kop, kop! Práce, práce, práce.
Zemětřas!
Kde jsi k čertu byl?
Kde je Alenka?
Kde je má Chronosféra?
Proskočila zrcadlem.
Je fuč.
Cože? Tys ji nechal utéct?
Ne.
Musím ji najít.
- Kde je? - Jak to mám vědět?
Protože je váš nepřítel.
Blekotala...
jakýsi blábol...
o Vrškloboucích.
Vršklobouci.
Říkala, že je chce zachránit.
Co to znamená?
Vím přesně, co to znamená.
Stráže!
Zajměte ho!
Odteď jsem tu, drahý...
pánem já.
Neudržím se!
Alenka.
Mirana.
Má rodina je tam! Vím to!
Svatá prostoto!
Kudypak půjdeme?
To je schodů!
Nastal čas se...
Rozdělit.
My se rozdělíme spolu.
Je to velmi rozlehlý zámek.
A kdybychom zůstali spolu...
A jéje.
Už mi dochází dech.
Paní Vršklobouková?
Vršklobouci? Vršklobouci?
Tyhle jsou zamčený.
Tyhle taky.
Tohle je poslední komnata.
Tak to budou tady.
Jsem si tím jistý.
Otče? Matko?
Jste tady?
Oni tu nejsou?
Oni tu nejsou.
Ale já věděl jistě, že tu jsou. Já to cítil.
Moc mě to mrzí.
Otče!
Matko!
Rodino, jste tu!
Jste takový titěrní, ale jste to vy!
Ahoj, Alenko.
Sem s tím!
Ne!
Mockrát děkuji.
Právě jsi mi přinesla nejmocnější přístroj ve všehomíru.
A s ním i své drahé přátele.
A mou drahou sestřičku.
Racie.
Drž pec!
Měli jsme zůstat spolu. To jsme dopadli.
Zavření v obří zeleninové kleci.
Co se ti stalo?
Počkat! Veličenstvo, zadržte!
Minulost nemůžete změnit. Věřte mi, zkoušela jsem to.
Alenko, ty jsi tak protivná, hubatá a otravná věc.
Až se vrátím...
dám srazit hlavu všem tvým přátelům.
A potom i tobě. Pá pá.
Tak pojď.
Ať nespatří sebe sama.
Jinak zničí všechno na světě!
Najednou si vzpomínám, proč ji nemám rád.
"Jak udržet Veleorloj v chodu manuálně."
Ovšem!
Sekundanti, Minutanti...
Rozkaz číslo 347!
Přišel čas...
na Hodinu!
Chudák Čas.
Všechno je to má chyba.
Ukradla jsem Chronosféru.
A budeš ji muset ukrást znovu.
Snědla mi frňák.
"A mně prsty."
"A mně loket."
Díky.
Podle mě bez toho frňáku vypadáte půvabně.
Úplně jste rozkvetla.
Ale jděte.
Co si teď počneme?
Jo, jaký je plán?
Teď je to na tobě, Alenko.
Vemte Čas do jeho hradu.
My s Kloboučníkem získáme zpět Chronosféru...
a obnovíme řád. Rozumíte mi?
- Jo, ovšem! - Ano!
Tak na co čekáte? Jdeme!
Kde to jsme?
Však ty dobře víš, kde jsme.
A co ty drobky pod tvou postelí?
Dala je tam ona.
Dala, Mirano?
Dala.
Řekni!
Řekni pravdu, Mirano.
Snědla jsi ty vdolky a dala drobky sem?
- Ne. - Ne.
- Racie, ne! - Jsi lhářka!
Lhářka! Ty lžeš!
To nevypadá dobře.
Musíme ihned zpátky!
Ona rozbila minulost!
Teď už nás může zachránit jedině návrat Chronosféry!
Blíží se to.
Alenko?
Všichni se držte.
Já se držet nechci!
To je Chronosféra!
Přivezla ji zpět!
Běž, Alenko!
Tohle by mohli i stihnout.
Běž za mnou. Tudy.
Mám tě, mrňousku.
Tik-ťak, tik-oj. Zachraňuju Orloj!
Nenechám tě tu.
Pane, pane! Vydržte! Je tady!
Ta holka, co vás podfoukla a udělala z vás úplného pitomu!
Alenko!
Kloboučníku!
Sbohem, bráško.
Bráško, sbohem.
Vážím si každé chvíle, kterou jsem s vámi prožil.
Do střehu!
Čas vypršel.
Ona to nestihne!
Potřebuje víc času, pane!
Ještě jsem nezatikal svůj poslední ťak!
Zdá se...
že můj nezničitelný stroj...
je ve skutečnosti...
zničitelný.
Ó, můj bože.
Přišel jsem o něco?
Jste v pořádku?
Ano.
Wilkinsi.
Wilkinsi!
- Wilkinsi! - Ano, pane.
Á! Tady jsi.
Co tady postáváš?
Určitě máš co dělat.
Nepotřebujete sluhu, slečno?
Wilkinsi!
Dokázali to! Dokázali to!
Sláva Alence! Vždycky jsem ji měla ráda.
Nesahej na mne!
Proč se to špatný musí vždycky stát zrovna mně?
Proč mě nikdo nemá rád?
Já tě mám ráda.
Ne, nemáš!
Tohle všechno je tvá vina.
Já vím.
Snědla jsem vdolky a lhala o tom.
Měla jsem říct pravdu a nic z tohohle by se nikdy nestalo.
Moc mě to mrzí.
A jestli není pozdě...
prosím, odpusť mi.
Chtěla jsem slyšet jenom tohle.
Nic víc.
Veličenstvo...
omlouvám se, že ruším.
Má rodina se ocitla...
v zapeklité situaci.
Ovšem.
Zbožňuji titěrnosti.
Sněz mě
Děkuji.
Nepřežeňte to. Opatrně.
Výborně, synu. Bravo.
Má rodina.
Moje drahá rodina.
Matko.
Ty, otče...
sis nechal můj modrý klobouček.
Dělám klobouky, otče.
Jsem kloboučník.
Já vždycky věděl, že jsi, chlapče.
Vše sedí.
Ano?
Já vím, že jste mě varoval.
Ale já neposlechla.
Omlouvám se.
Myslela jsem, že Čas je zloděj...
jenž krade vše, co mám ráda.
Teď chápu, že nejdřív dáváte, a teprve pak berete.
A každý den je dar.
Každá hodina, každá minuta, každá sekunda.
Ten padlý voják.
Asi chceš, abych je spravil.
Ne.
Chci, abyste si je vzal.
Říkával, že smysl má dělat jen to...
co děláme pro ostatní.
Asi byste se mu líbil.
Říká se, že Čas není přítel nikoho.
Ale tebe si budu pamatovat navždy.
A prosím...
už se nevracej.
Alenko.
Ó, Alenko.
Musím ti představit svou rodinu.
Koneckonců jsi je všechny zachránila, no ne?
Užijeme si společně spoustu legrace.
Ale ovšem, ty máš vlastní rodinu...
že ano?
Rodina je tuze důležitá věc.
Máš jenom jednu.
Kloboučníku.
Bojím se, že už tě nikdy neuvidím.
Má drahá Alenko.
V zahradách vzpomínek...
v paláci snů...
tam se my dva znovu shledáme.
Ale sen není skutečnost.
A kdo rozhodne, co je co?
Dokázala jsi to, Alenko.
Další z nemožností.
Ne tak nemožnou jako dát vám sbohem, přátelé.
Sbohem, Kloboučníku.
Sbohem, Alenko.
Nyní, prosím, dekret na loď vašeho manžela.
Podepište ho...
a dům bude váš.
Pane Harcourte...
čas jsou peníze.
Ujišťuji vás, že nejsou.
Alenko!
Čas je mnohé, Hamishi. Ale ne peníze.
A taky to není nepřítel.
Kde ses tu vzala?
Prošla jsem skrz zeď.
Minulost možná změnit nelze, ale dá se z ní poučit.
Podepiš to, mami.
Chceš, ať to udělám?
Ale co Zázrak?
Je to jen loď. Vždycky bude jiná.
Ale ty jsi moje máma, a tu mám jen jednu.
Takže ty ses rozhodla být účetní?
Já věděl, že to vzdáš.
Svéhlavá, či ne.
Jste velmi zlý muž, Hamishi.
Ještě že si vás moje dcera nevzala.
Paní Kingsleighová.
Nedělejte to!
Ne, to nesmíte!
Alenka si může dělat, co se jí zlíbí.
A já též.
Hezký den.
Matko!
CELÝ SVĚT
Výše.
Skvělé! Díky, pánové.
Do roka doženeme Ascotovy ke krachu.
Mami!
Všechen náklad je naložen.
Můžeme zahájit první plavbu vaší společnosti?
Čas a příliv na nikoho nečeká, pane Harcourte.
Ani na ženy.
Kapitán na palubě.
Napnout plachty.
ALENKA V ŘÍŠI DIVŮ: ZA ZRCADLEM
VĚNOVÁNO NAŠEMU PŘÍTELI ALANU RICKMANOVI 1946-2016
Je čas jít.
FILMPRINT DIGITAL České titulky Vojtěch Kostiha