- Skal vi fiske? - Fiskene er da frosset.
Se lige den bil... Er den ikke flot? Det er en Ford.
Nej, det er ikke en Ford.
- Hvad er det så? - Det er i hvert fald ikke en Ford.
- Leonard, hvad laver du? - Ja, hvad tror du?
Hvad hvis der kommer nogen?
Der kommer ikke nogen.
Hvad er der galt?
Leonard, skat, få nu tøj på. Din morgenmad er klar.
Vi begynder med en historie prøve.
Lad være med at snyde. Aflever jeres hæfter, når det ringer ud.
Hej, mrs. Lowe. Må Leonard komme ud at lege i dag?
- Nej, desværre. Ikke i dag. - Hvad med i morgen?
- Der er han heller ikke rask. - Hvornår bliver han rask?
Jeg ved det ikke.
Tak fordi I kom.
BASERET PÅ VIRKELIGE HÆNDELSER
- Undskyld mig... - Du skal spørge hende.
Bainbridge Hospital, kan jeg hjælpe Dem? Dr. Franklin og dr. Tyler -
- sidder i møde. Skal jeg lægge en besked?
Doktor Malcolm Sayer, jeg har en aftale.
Vær venlig at vente... Bainbridge Hospital, kan jeg hjælpe Dem?
Når De siger mennesker, så mener De levende mennesker?
Jeg søger en forskerstilling i det neurologiske laboratorie.
Vi har et røntgenrum.
Vi tager os af kroniske patienter. Stillingen er som fastansat neurolog.
- De skal arbejde med mennesker. - En doktor, doktor.
- Ingen patienter på Carmel Institute? - Regnorme.
Undskyld?
Det var et stort projekt. Jeg skulle udvinde 1 decigram myelin -
- af 4 tons regnorme.
Jeg arbejdede på det i fem år, alle sagde, at det var umuligt.
- Det er det også. - Det ved jeg nu. Jeg beviste det.
Måske tidligere... ved St. Thomas?
Kun forskning?
Vi er underbemandede...
Han har aldrig arbejdet med mennesker...
Undskyld, I skal helt klart bruge en med klinisk baggrund.
Jeg mangler et job, men der må være 100 mere passende ansøgere.
Hvad med da De studerede?
De kunne ikke bestå medicin uden nogen klinisk erfaring.
De tog en puls, en temperatur. De diagnosticerede.
Så er det jo fint.
De vil gerne have jobbet, ikke?
Denne vej. Har De været meget på hospitaler for kronisk syge?
- Det glemmer man ikke. - Det har jeg nok ikke, så.
Vi har dissemineret sklerose, Tourettes syndrom, Parkinsons sygdom -
- nogle af dem har vi end ikke et navn for.
- Hvad venter de på? - Ingenting.
- Hvordan bliver de raske? - Det gør de ikke. De er kroniske.
Vi kalder det drivhuset, for alt vi gør, er at made og vande dem.
Mr. Kean? Må jeg stille et...
Jeg er født 1911 i Kingsbridge, New York. Jeg kom hertil juli 1955.
Før det var jeg på Brooklyns Center for Psykiatri.
Før det var jeg et menneske.
Det bliver lettere.
Man tror det ikke, men det gør det.
Nej, Buttercup... Gå hjem med dig.
God morgen... Jeg har en nyankommet til dig.
De kom med hende sent i går aftes. Her er hendes journal.
Goddag, jeg er doktor Sayer.
Ved De, hvor De er?
Kan De høre mig?
Fund: Demens af ukendt art. Uden reaktion.
Sygesikring?
Hun hedder Lucy Fishman. Hun blev fundet hos sin søster -
- mange dage efter søsteren var død.
Hun har ingen anden familie. Hun har altid været, som hun er nu.
Uden reaktion eller forståelse. Men alligevel...
En refleks.
Hvis hun slog den væk, ja. Men som De kan se, greb hun den.
Det er stadig en refleks.
Hvis De havde ret, var jeg enig.
Det er, som har hun mistet sin egen vilje og låner boldens.
- Boldens vilje? - Undskyld mig.
De prøver bare at gøre et godt indtryk, ikke?
De skal bare falde til.
Frøken Costello, sørg for at Sayers ventende patienter -
- får en ny tid til i morgen.
Låner boldens vilje?
Det er alletiders.
Okay, tak.
Sig til hvis hun griber noget mere.
Jeg bliver fyret. Det er i orden, jeg kan vende tilbage til skolen.
Glemte jeg noget?
Nej, jeg ville bare sige, at jeg foretrak din forklaring.
Jeg vil holde øje med tingene for dig, indtil du er faldet til.
- Godnat, doktor. - Tak.
- Goddag, jeg er doktor Sayer. - Jeg hedder Waheedah.
- Hvordan går det i dag? - Godt, tak...
Ja, undskyld. Hvilken blanket? Ja, jeg venter.
Okay. Tre, et, to.
Tak. Farvel.
Goddag.
- Jubi! Vi er i kredsløb om jorden. - Nu kan vi prøve at være vægtløse.
Det skal fejres med et lækkert glas Quick fra Nestle.
Nestles chokolade-smag sender dig helt ud i galaksen.
Hallo deroppe, nu skal der tankes op med lækre Quick fra Nestle.
Lucy...
De er oppe...
Anthony, vil De hjælpe mig... med at flytte den her?
Undskyld mig.
Lucy, De er der næsten.
Her er vandet, Lucy.
Gad vide hvorfor dine negle vokser så hurtigt?
Det må være al den gelé-budding, de giver jer.
Gelé-budding dag efter dag.
Rød budding, gul budding, evig og altid budding.
Jeg glemte at fortælle dig, mrs. Cooper er gået bort. Kan du huske hende?
Hun var rar. Altid et venligt ord.
Jeg kunne nu godt have undværet hendes hund.
- Undskyld mig? - Goddag.
Taler han nogensinde til Dem?
- Selvfølgelig ikke. Ikke med ord. - Han taler til Dem på andre måder?
Hvad mener De?
- De har ikke børn. - Nej.
Hvis De havde det, ville De forstå.
Her står "atypisk skizofreni".
Der står "atypisk hysteri" i den her.
"Atypisk nervesvækkelse".
"Ingen ændring siden sidste undersøgelse."
"Der anbefales ingen ændring eller terapi."
Pænt af dem...
Her står der "ingen ændring", dateret 9/11/44.
Det er 25 år.
På et tidspunkt må alle disse atypiske ting blive til en typisk et eller andet.
Men en typisk hvad?
Doktor, vil De med ud at have en kop kaffe eller noget?
Te?
Normalt ville jeg sige ja, men jeg har andre planer.
- En anden gang. - Ja.
"Letargisk hjernebetændelse".
Hvor er det?
Undskyld. Jeg troede, der var en, der havde glemt at slukke lyset.
Jeg har fundet det, de har tilfælles. De overlevede alle hjernebetændelse -
- mange år før de kom hertil. Kan De se det? I 1920'erne.
- Er det ikke fantastisk? - Jo, jeg kommer tilbage senere.
Epidemi af hjernebetændelse Rekordhøjt antal af dødsofre
Den mystiske sygdom Alarmerende bølge af "sovefeberen"
1920'ernes "glemte" sygdom post-encefalitisk syndrom
Hvor mange har De fundet der?
Fem. Og jeg tror, der er flere.
Hvordan har de det?
Som De beskrev dem dengang: "Uvirkelige som spøgelser."
Bortset fra... mange af dem var børn dengang.
Ja, børn, der faldt i søvn.
De fleste døde under sygdommens akutte stadier.
De, der overlevede... der vågnede -
- virkede helt i orden, som om intet var sket.
Vi var bare ikke klar over, hvor meget betændelsen havde beskadiget hjernen.
Der gik mange år. Fem, ti, femten -
- før disse besynderlige neurologiske symptomer dukkede op.
Men det gjorde de.
Jeg så de første i begyndelsen af 1930'erne.
Ældre mennesker blev bragt ind af deres børn.
Unge mennesker blev bragt ind af deres forældre.
De kunne ikke længere klæde sig på eller spise selv.
De fleste kunne heller ikke tale længere.
Nogle familier gik helt i opløsning.
Folk, der var normale, -
- var nu -
- et andet sted.
Hvordan er det at være dem? Hvad tænker de?
Det gør de ikke.
Virussen skånede ikke deres åndsevner.
- Det ved vi med sikkerhed? - Ja.
- Fordi? - Fordi alternativet er utænkeligt.
Det er en god ide at friske stedet op, men hvad laver vi?
Jeg har en ide.
Hvad hindrer Lucy i at nå vandposten?
Ikke noget.
Nemlig, synsfeltet stopper bare. Der er ikke noget mønster.
Ikke noget til at drive hende frem.
- Så vi laver noget, der kan. - Lige præcis.
Hun kigger ud ad...
- Jeg vil gerne vide mere om Deres søn. - Med glæde.
Der var noget galt med hans hænder. Han kunne ikke skrive mere.
Han kunne ikke lave sine lektier.
Jeg skulle tage ham ud af skolen, sagde de. Han var elleve.
Langsomt fik han det værre og værre.
Han kaldte på mig, og når jeg kom, sad han ved sit bord -
- i en trance. En time, to timer... Bagefter havde han det godt igen.
En dag kom jeg hjem fra arbejde og fandt ham i sin seng.
Han blev ved med at sige "mor, mor?"... Hans arm var sådan her, han rakte ud.
"Hvad vil du have, Leonard?"
Han talte aldrig igen. Det var som om, han forsvandt.
Senere det år fik jeg ham på Bainbridge.
Det var... d. 14. november, 1939.
Han var tyve år gammel.
Hvad lavede han i de ni år, han var på sit værelse?
Han læste. Han elskede at læse. Han læste hele tiden.
Virkelig?
Det var det eneste han kunne.
Det er nok.
Sådan, Leonard. Vi er færdige.
Ingenting, ingenting, ingenting... og ingenting.
- Det er en af dine statuer. - Netop.
Ræk mig saltet.
- Hvad med det her? - Hvad mener De? Det er strobeimpulsen.
De tager fejl. Alt det før er strobeimpulsen.
Her siger jeg hans navn til ham.
Undskyld mig.
Kom nu med et ordentligt kast. Lige i plet!
Jeg kan gribe bolden. Kast den til mig!
Er det dem allesammen? Bring dem herind sammen med de andre.
Bare jeg havde givet ham skilsmisse. Jeg troede David ville være far...
Patienterne har fået deres morgen medicin.
Doktor Sayer håbede, I havde lidt tid. Vær så venlig at komme med mig.
Dette er en smuk arie. Se grundigt efter eventuelle reaktioner.
"Kald mig Ishmael."
"For nogle år siden, jeg husker ikke præcist hvornår, -
- da jeg havde få penge og intet bestemt, der interessede mig på land."
Jeg ved De kan høre mig. Forsøg at reagere, når jeg siger Deres navn.
Det er ikke en hvilken som helst musik. Den skal være rigtig for dem.
Som om de kun kan bevæges af musik, der bevæger dem.
Jeg har endnu ikke fundet noget, der bevæger Bert.
De sidder der hele dagen, hvis jeg lader dem være.
Jeg skal spille det første kort.
Leonard... L...
Det her er Frank. Hjælp mig med at få ham op at stå.
Der er noget andet, der rører ham... Menneskelig kontakt.
Stå derovre et øjeblik.
Han kan ikke gå uden mig, hvis jeg giver slip, falder han.
Jeg lader dig ikke falde.
Men... han vil gå med mig overalt.
Det er som med bolden, han låner min vilje.
Et andet menneskes vilje.
Jeg begynder med at flytte pilen til L for Leonard.
Når jeg føler, De bevæger pilen, standser jeg, og De tager over.
Forstår De det?... Fint. Jeg begynder.
Nej, jeg forklarede det ikke godt nok. Min fejl, jeg...
L... Godt. Og så E.
E, fint.
S...
P...
De staver noget andet.
RILKES/PANTER
Rilke, Rainer Maria. Tysk digter og forfatter.
"Hans blik, af at stirre gennem tremmerne, -
- var blevet så træt at det ikke kunne opfatte mere.
For ham var det, som var der tusinde tremmer -
- og bag disse tusinde tremmer, ingen verden.
Som han går i trange cirkler om og om igen, -
- er hans kraftfulde skridt en rituel dans om en midte -
- hvor en stærk vilje paralyseret står.
Til tider løftes øjets tæpper uden en lyd, og en form dannes, -
- slipper gennem skuldrenes stramme stilhed, -
- når hjertet, og dør."
Kender du noget til medicinen L-dopa? Det er et syntetisk dopamin.
Ja, til Parkinsons patienter...
Hvorfor?
Undskyld mig, undskyld!
100 år skulle gå før moderne neuropatologi -
- gav os mulighed for at lokalisere skaden i en Parkinson hjerne.
Med vores udvikling af medicinen L-dopa, kan vi for første gang love -
- Parkinson patienten et mere normalt liv ved at uddele L...
Jeg er meget interesseret i medicinen. Kender De til nogen, der...
- Undskyld mig, doktor... - Sayer.
Kender De til nogen patienter med hjernebetændelse?
Når jeg er færdig, doktor Sayer. Hvis De vil være så venlig.
Som jeg sagde... ved at uddele L-dopa.
Tror De, en ekstrem Parkinson-rystelse -
- ikke ville vise sig som en rystelse?
- Taler De til mig? - Ja, bestemt.
Forestil Dem en håndrystelse så kraftig, at hånden ikke kunne røre sig.
Forestil Dem en patient med Parkinson symptomerne i accelereret form.
Rystelser af hænder og hovede, hurtigere tale.
Kunne De ikke styrte sammen om sig selv, og gøre en person til en saltstøtte?
Jeg ved det ikke. Måske.
- Tror De L-dopa ville hjælpe? - De må være doktor Sayer?
Jeg er kemikeren, De er lægen. Jeg lader Dem om at forvolde skade.
Freud troede på mirakler og udskrev kokain, som var det slik.
Vi troede alle på kortison, indtil vores patienter blev psykotiske.
- Nu er det så L-dopa? - Jeg tror, det er for tidligt at sige.
Med al respekt, jeg tror, det er alt for tidligt at sige endnu.
Lad kemikerne om at forvolde skade.
Men jeg...
Doktor, har De læst om tilfældene? "Ny medicin hjælper rystende patienter."
Ja, jeg læste pligtskyldigt det hele. Alle 30 havde Parkinson i mild grad.
Dine "Parkier", hvis de da er det, har ikke rørt på sig i årtier.
Måske skulle De se på det igen.
De ved bedre, end at foretage Dem sådan et spring.
De vil finde en forbindelse, det betyder ikke, at der er en.
Hvad jeg tror, hvad jeg ved, er, at de er levende inden i.
Hvor ved De det fra? Fordi de griber tennisbolde?
Det ved jeg bare.
- Hvor mange troede De, kunne få L-dopa? - Dem allesammen.
Nogen af dem... En.
En.
Med familiens tilladelse, underskrevet.
Har Leonard Parkinsons sygdom?
Nej... Hans symptomer er som ved Parkinsons sygdom -
- men så alligevel ikke.
Hvad vil medicinen gøre for ham?
Jeg ved ikke, hvad den vil gøre for ham, om noget som helst.
Hvad tror De, den vil gøre?
Jeg er ikke sikker, den er skabt til en helt anden sygdom.
Hvad håber De, den vil gøre?
Jeg håber... den vil bringe ham tilbage, fra hvor han end er.
- Til hvad? - Til verden.
Hvad er der her for ham efter alle disse år?
Dem... De er her.
Det hele, tak.
- Ved 200 mg, reagerede han ikke. - Måske neutraliserede juicens syre det.
- Måske skal han have mere. - Måske skal han have mindre.
Lad mig prøve det i mælk.
500 mg.
- Jeg ringer, hvis der er nogen ændring. - Ja.
Tak.
Det er stille.
Det er sent. Alle sover.
- Jeg sover ikke. - Nej, De er vågen.
Må jeg se?
Mig.
Leonard, der er besøg.
Mor... Mor!
- Jeg hedder Eleanor. - Eleanor.
- Det er en fornøjelse at møde Dem. - Det er en fornøjelse at møde Dem.
- De damer? - Hvad har vi nu gjort?
Du godeste.
Hvordan går det? Jeg hedder Margaret.
Beth.
Anthony. Hvordan går det?
Fedt, mand. Hvad med dig?
Også fedt, tak.
- Så De ham? - Så han ikke godt ud?
Jeg kunne ikke klare at miste 30 år af mit liv, kunne du?
Han ved det godt, ikke?
Vend dig over mod mig, tak. Det er et Polaroid kamera. Tak.
Tager et billede på mindre end et minut. Utroligt.
Lad os prøve det her.
Fremragende... Prøv at gå fra den ene ende af rummet til den anden.
Er De klar? Nu.
Meget fint.
Og så tilbage.
Det var meget hurtigt... Jeg henter lige nogle flere film.
De skal i det mindste ligge ned. De trænger til hvile.
Jeg er bange for at lukke mine øjne. Hvis jeg lukker mine øjne, vil jeg...
De vil sove. Når De vågner i morgen, er det en ny morgen.
Det lover jeg.
Barnets båd, en sølvmåne, der sejler i himmelen.
Barnet fisker efter en drøm, fisker nær og fjern.
Sejl, barnlille, sejl -
- ud på dette hav.
Glem blot ikke at sejle tilbage til mig igen.
Hvor er Bronx blevet et vidunderligt sted.
- Det er min skole. - Er det sandt?
- Er det klassisk? - Du kan vælge alle former for musik.
- Hvad er det? - Det er rock' n' roll.
Kom nu i.
Nej, der er sket noget, mens du var væk. Det kaldes forurening.
Leonard, det er ikke at vade, det er at svømme!
Jeg ved ikke, om hospitalet er dækket for den slags.
- Kom nu i! - Nej.
Leonard, tidevandet er på vej.
Det er et kort over det periodiske system -
- det kort var min introduktion til videnskaben.
Det er faktisk vidunderligt... Det er essensen af universet.
Du har dine alkaliske metaller. Dine halogener, dine inaktive luftarter.
Hvert element har sin plads i systemet. Du kan ikke ændre det.
De er sikre, uanset hvad.
Du er ikke gift?
Mig? Nej... Jeg er ikke særlig god til mennesker.
Det har jeg aldrig været, Leonard... Jeg kan godt lide dem.
Jeg ville ønske, jeg havde en mere veludviklet forståelse for dem.
Måske hvis de ikke var så uforudsigelige.
Eleanor ville ikke give dig ret.
- Eleanor? - Frøken Costello.
Har hun sagt noget til dig om mig?
Hvad sagde hun?
At du var en venlig mand. At du bekymrede dig meget om folk.
Jeg vil sætte de andre på medicinen. Jeg ved, det er lidt dyrt.
- Har De begreb om hvor dyrt? - Ja, jeg har talt med Ray.
Jeg har en beregning...
Farmaceuten siger, at give alle de andre den samme dosis som mr. Lowe vil koste -
- 12.000.
- Hvor meget? - 12.000 dollars.
Om måneden? Det kan jeg ikke gå til bestyrelsen med.
Hvad om vi talte direkte til protektorene?
De giver allerede alt, hvad de kan.
Vi må overtale dem til at give mere, end de er vant til.
- Måske, hvis de ser mr. Lowe. - De overvurderer hans effekt på folk.
Vi taler om penge her.
Der var en ekstrem stivhed i akse-muskulaturen.
Det er en stærk forringelse af de posturale reflekser.
Det er en stivhed i hjernestammen. En mild betændelse i hjernehinden.
Det mest slående er ansigtets forstenede maske -
- som vi nu ved, ikke er at forveksle med apati eller katatoni.
Mindre videnskabeligt. Slap af!
Nogle ting kunne dog nå ham.
Lyden af hans navn, toner af et bestemt stykke musik.
Et andet menneskes berøring.
Men disse opvågninger var sjældne og forbigående.
Ellers var han, som De ser ham her, i en metaforisk, -
- hvis ikke fysisk, form for søvn. Eller ligefrem død.
Sådan var hans tilstand, da jeg fandt ham på dette hospital -
- og kvaliteten af hans liv gennem de sidste 30 år.
- Nu? - Når du er klar.
Jeg hedder Leonard Lowe.
Man har forklaret mig, at jeg har været væk i nogen tid.
Nu er jeg tilbage.
Værsgo. Tag det med.
Mange tak.
- Doktor Sayer! - Hvad er der?
Det er sgu et mirakel.
- Hvor er mine briller? - Du har dem på.
Kan det være sandt?
Jeg taler.
Jeg går... Hvem er De?
Tak for du ville komme. Alt er lidt anderledes i dag.
Jeg... Jeg havde den mærkeligste drøm.
Jeg skal tage dit blodtryk.
Jeg har siddet stille i 25 år, De har haft chancen.
Har De det godt?
- Jeg skal bruge noget make-up. - Det kan vi nok godt klare.
Og noget til at farve håret... sort.
- Sort? Rose, er De sikker på det? - Ja, det har altid været sort.
Doktor Sayer, noget om nogle frugttræer.
- Beskær frugttræerne. - Det skal jeg gøre.
Jeg vil have en rød bøf. Kartoffelmos og sovs. Snittebønner.
Jeg var bevidst om ting, men intet betød noget for mig. Det havde -
- ikke noget med mig at gøre. Der var en krig eller to.
I morges gik jeg på badeværelset selv.
Jeg tror bedre jeg kunne lide dem, som de var før.
Rolando, kan De tale til mig? Det er frøken Costello.
Forstår De, hvad jeg siger?
- Lucy... Hvilket år er det? - Hvilket år det er?
Det er '26, dumme.
Kom nu, Miriam, vær ikke så besværlig.
"Som en hob, der stormer Bastillen, stormede holdet omklædningsrummet -
- på denne nat, de altid vil huske.
Og tog fat på en af de mest larmende, vildeste, -
- vådeste sejrsfestligheder, baseball sporten endnu har set.
Befriet for hån efter syv magre år, løftede de taget."
- Hej, Sydney. - Hej.
- Skal vi til det samme sted? - Det ved jeg faktisk ikke.
Hold jer til hinanden.
- Hent Leonard tilbage. - Anthony, henter du lige Leonard?
Hold jer nu til gruppen, allesammen.
- Hvordan har min far det? - Det er det samme.
- Mor, måske skulle du ikke tage med. - Pjat, jeg vil gerne med.
Du kan ikke stå der, Leonard, så vil døren ikke lukke.
- Jamen, hvorfor? Sydney tager med. - Han er patient.
- Ikke den samme slags patient. - Men han er en patient, det er du ikke.
- Jeg er din mor. - Er der andre mødre, der tager med?
Hvad har du gjort ved dit hår?
- Det er et dæk. - Det ved jeg... Jeg er ikke idiot.
- I behandler mig som en skiderik. - Det skal vi nok tage os af.
- Er du klar? - Jeg vil blive her.
- Hvorfor? Hvad er der i vejen? - Jeg har det fint, jeg vil bare...
Vink.
Doktor, kom nu!
Er du sikker? Der er ikke noget galt?
Jeg har det godt, vi ses senere. Jeg håber, I får en god tur.
Hej... Forloren hare, tak.
- Forloren hare. - Forloren hare til dig også.
Følger De efter mig?
Undskyld, det var bare for sjov. Jeg så Dem ovenpå lige før.
- Besøger De nogen? - Nej.
De arbejder her.
Jeg bor her.
De er patient?
De ligner ikke en patient.
Gør jeg ikke?
Jeg har altid elsket denne blomst.
Doktor Sayer... Valgte De det her sted?
- Hvorfor? - Jeg kommer her tit.
Det er et pænt sted, men efter en times tid, mister det lidt.
- Anthony tror, gruppen keder sig. - Det gør de også.
Jeg tænkte på at tage dem med i Operahuset...
Eller Naturhistorisk Museum?
Nej... Der er en masse døde, udstoppede ting.
Hvad er der ellers?
- Er det lovligt igen? - Ja, det har det været i et stykke tid.
Hvad ønsker de damer?
En Rob Roy on the rocks.
Lav hellere en alkoholfri Rob Roy.
Jeg har nattevagter på den her bistro.
Nogle gange før arbejde kommer jeg og besøger min far.
Han plejede at gå til alle kampene, så jeg læser sportssiderne højt for ham.
Jeg ved ikke, om han ved, jeg besøger ham. Det tror min mor ikke.
Men det tror du.
Nogen gange tror jeg, jeg ser noget... Jeg tror, jeg ser en forandring.
Et kort øjeblik ser jeg ham, som han var før slagtilfældet.
Og så er det væk. Jeg er ikke sikker på, om jeg så noget. Giver der mening?
Ja.
Nå men, hvorfor er du her?
- Jeg får medicin. - Mod hvad?
Uden medicinen er jeg lidt som din far.
- Men jeg har det godt nu. - Det er godt.
Jeg var så sikker på, han ville have æg med bacon, hvede-toast, sort kaffe, -
- at jeg serverede det for ham uden at tage imod bestilling.
Han sagde bare, "Du glemte tomaten."
Vi havde ikke flere. Det var derfor, jeg ikke gav ham en.
- Det var rart at snakke med dig. - Tak, i lige måde.
- Paula? - Ja.
Han ved det... Din far ved, du besøger ham.
Doktor, det er mine veninder.
Er han ikke lige til at spise?
Miriam, jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det, så nu siger jeg det bare...
Din mand -
- blev skilt fra dig i 1953.
Gudskelov!
Se lige der! En Pontiac Firebird... Det er en bil, der vil noget.
- Lucy, må jeg tage din hånd? - Tag mig med væk fra dette sted.
- Forkert. Den er her. - Så taber jeg vel.
Det ser ud til dit held vender... Meget flot.
- Hvordan går det? - Hvordan det går?
Ja, hvordan har De det?
Ja, mine forældre er døde, min kone er på en institution, -
- min søn er forsvundet vestpå et sted...
Jeg føler mig gammel og snydt. Det er, hvad jeg føler.
Jeg var inde i hobby butikken efter flere blyanter.
Og så fik jeg den her...
En lille hovedlineal.
Ja, den kan jeg godt bruge.
Det bliver rigtig flot.
- Jeg er straks tilbage. - Leonard?
Han har aldrig talt om piger før.
Han har bestemt aldrig haft noget at gøre med dem.
Det er lidt latterligt alt det pigehalløj, synes De ikke?
Han er en voksen mand.
Han sagde, jeg skulle tage på ferie. Tage afsted i et par dage og slappe af.
Han mente sikkert, De fortjener en ferie, hvilket De gør.
Jeg kan ikke efterlade ham alene her. Han ville dø uden mig.
Piger!
Hallo? ...Doktor Sayer? Jeg må tale med dig.
Leonard?
Der er nogle vigtige ting, der skal siges. Jeg må tale med dig.
Hvilken slags ting?
Vigtige ting, der er sket for mig. Ting, jeg nu forstår.
- Hvor ringer du fra? - Dit kontor.
- Det er meget sent. - Er det?
- Bliv der, så kommer jeg straks. - Godt.
- Doktor Sayer, sid ned. - Hvorfor? Hvad er der galt?
Vi må fortælle det til alle. Vi må minde dem om, hvor godt det er.
Hvor godt hvad er, Leonard?
Læs avisen. Hvad står der? Det er alt samment dårligt.
Folk har glemt, hvad livet handler om. Hvad det vil sige at leve.
De skal mindes om, hvad de har og hvad de kan miste.
Det jeg føler er glæden ved livet, livets gave, livets frihed!
Han siger, folk ikke værdsætter de små ting her i livet.
Arbejde, leg, venskab... familie.
Han var så begejstret, han talte til kl. fem næste morgen.
- Er det frigørelse, mani... - Eller kærlighed?
Ja. Men han har nu ret. Vi kan ikke finde ud af at leve.
Men kl. fem om morgenen!
- Waheedah... Hvordan går det? - Godt.
- Mr. Lowe, har De det godt? - Ja.
- Hvad er det, De vil? - De mest simple ting.
Såsom?
At gå en tur, hvis jeg har lyst til det, som ethvert andet normalt menneske.
- De kan frit gå Dem en tur. - Kan jeg det? Alene?
Hvilken forskel ville det gøre?
Hør nu, jeg er ikke kriminel. Jeg har ikke begået nogen forbrydelse -
- jeg er ikke til fare for samfundet. Men jeg må ikke gå en tur alene.
I vækkede ikke en ting, I vækkede et menneske... Jeg er et menneske.
Ved De, hvor meget ubevidst fjendtlighed De udviser mod os?
Hvordan kan jeg vide noget, der er ubevidst?
Jeg er nysgerrig. Hvad ville De gøre, hvis De gik ud?
Jeg ville gå mig en tur, se på ting, snakke med folk.
Bestemme hvilken vej, jeg ville gå. Alt det, I tager for givet.
- Og det er det hele? - Ja, det er det.
Udmærket... Vi vil overveje sagen og give dig besked.
- Har du det godt? - Ja, jeg var bare lidt nervøs.
Hvad sagde de?
At der ikke var tilstrækkelig data endnu -
- og at det var nødvendigt med fortsat observation for at stille en diagnose.
Det er en anden verden derude, som du måske ikke er forberedt på.
De ville ikke stå til ansvar for, hvad der kunne ske med dig.
De sagde nej.
- Og hvad sagde du? - De behøver ikke høre på mig.
Var du enig med dem?
Ja.
Jeg er ikke sikker på, alt er godt nu, og at det der... er ingenting.
Medicinen er på forsøgsbasis, vi skal have tid til at bedømme tingene før...
- Leonard, hvor skal du hen? - Jeg går en tur.
Det er doktor Sayer...
- Hvor skal De hen? - Jeg skal udenfor.
Patienter må ikke gå længere end hertil.
Gør det ikke sværere for dig selv.
Jeg vil bare gå en tur!
Han er ikke psykisk syg, det er ikke nødvendigt. Lad ham gå!
Lad være, han er ikke voldelig!
Jeg forstår det ikke, der har aldrig været ballade med ham før.
Han var stille, høflig og respektfuld. Han krævede aldrig noget.
- Han var aldrig ulydig. - Fordi han var katatonisk, mrs. Lowe.
Jeg taler om dengang, han var barn.
Undskyld.
Jeg ved ikke, hvem det er deroppe. Jeg tror ikke, han ved det.
De har gjort ham til noget, han ikke er.
Det er ikke os der er forkerte, det er dem. Vi er ikke i krise, det er de!
Vi har været igennem det værste og overlevet det. De er bange for det.
For de ved det.
De ved det! De ved det!
For vi... minder dem om, -
- at der er et problem, -
- som de ikke har løsningen på.
De vil aldrig blive helbredere, før de indser det og ser problemet.
Før de indrømmer, der er et problem, og at problemet ikke er os.
Vi er ikke problemet, de er problemet!
Han har ikke kunnet vise vrede i 30 år.
- Ligesom de andre. - Hans opførsel er mere naturlig.
De tror, hans tics og paranoia er tegn på normal opførsel?
Ja, fordi han er her... Vi vækker ham og låser ham inde i et bur.
Det er ikke paranoia, det er kendsgerningerne.
Jeg har 20 psykotikere, der nægter at spise og ikke forstår hvorfor.
- Hvor længe skal det fortsætte? - Han forstår hvorfor. Han vil ud.
Mr. Lowe er ikke 5. afdelings Messias. Han er en mand i knibe.
Han er ikke genopstået, han har fået medicin af dig.
Medicin, der ikke var så mirakuløs alligevel.
- De andre har det fint... - Han har fået det længere.
Jeg har ondt af ham -
- men jeg vil ikke lade ham sætte de andre patienters helbred på spil.
- Undskyld mig. - Det kan vi ikke tillade.
Han er i orden.
- Hvordan går det? - Det går godt.
- Hvordan har du det? - Jeg har aldrig haft det bedre.
- Hvad er formålet med disse herrer? - Disse herrer beskytter mig.
- Gid jeg ikke behøvede dem. - Hvem er da ude efter dig?
Det er lige det, ikke sandt? Hvem? Man ved det aldrig.
Den, som jeg mindst venter. Se på historien.
Alle patienterne her tror, der er komplotter mod dem.
De tager fejl, de er sindssyge.
Du har fået det værre.
Medicinen virker ikke. Det du oplever, er bivirkningerne, -
- de får dig til at være sådan her.
Jeg sætter pris på, du kom forbi, men der er ting, jeg skal ordne.
Se på dig selv.
Nej, du skal se på dig selv! Jeg har en sygdom.
Sygdom trak mig ud af verden, og jeg kæmpede for at vende tilbage.
Jeg kæmpede i 30 år, og jeg kæmper stadig.
Men du...
Du har ingen undskyldning, du er bare en bange og ensom mand!
Intet liv, ingenting! Du er den, der sover.
Din medicin kan tages fra dig... Det kan de gøre.
Du kan vågne en morgen, og det vil ikke være der.
Hold dig fra mig!
Der skete ikke noget. Tak.
Jeg faldt bare.
Hjælp mig.
Kan du gå?
Jeg vil ikke lade dem tage din medicin fra dig. Vi skal arbejde sammen.
Han har en reaktion på medicinen. Han har tics.
Han går ikke op i sit udseende -
- kun i hvordan det vil påvirke de andre patienter.
Vi vil arbejde på doseringen. Han er forberedt på bivirkninger.
Han vil have, at de andre er forberedte. Det må I hjælpe mig med.
- Hej, Leonard. Velkommen tilbage. - Tak.
- Hvordan går det? - Har du det godt?
- Hvor er her blevet stille. - Det er fordi, vi ventede på dig.
Du ser godt ud, Len, bedre for hver dag, der går.
Hvad hvis han bare har fået nok af det?
Hvis det kun er et spørgsmål om tid for os alle?
Der er ingen medicinsk grund til at tro, hvad der sker med ham, vil ske for jer.
Hvorfor ikke?
I er alle individer... Og I har det jo godt, ikke?
Det var smukt, Lucy.
Jeg lærte den sang for lang, lang tid siden.
Jeg ved hvilket år det er.
Jeg kan bare ikke forestille mig at være mere end 22.
Det har jeg ingen erfaring med.
Jeg ved godt, det ikke er 1926.
Jeg har bare brug for, at det er det.
- Hvordan har du det, Leonard? - Jeg har aldrig haft det bedre.
Hvordan har de andre det? Taler de om mig?
- De er bange. - Det bør de også være.
- Kan du få det til at holde op? - Jeg er ikke sikker, men jeg prøver.
- Du må ikke opgive mig. - Det gør jeg ikke.
425, ja.
Jeg har fået et postkort fra min søn.
Jeg har det fint, og så går alt i stå.
Uden advarsel. Ligesom når lyset går ud.
Noget skal bringe mig tilbage. En lyd, en berøring, -
- og så kan jeg bevæge mig igen, alt er i orden.
Det føles faktisk ikke slemt, jeg kan bare ikke føle noget.
Det er, som var jeg død.
Som om jeg ikke er et menneske mere. Bare en samling af tics.
Ikke at jeg har noget i mod dem. Til tider gør de livet interessant.
Jeg ved ikke, hvem der bestemmer, men de bør ikke være der.
Op til fem.
Bare en anelse mere...
Det føles godt at arbejde. Jeg har det godt her.
- Det går fremad med boglisten. - Jeg vil meget gerne se den.
Det gør ikke noget, en anden gang.
- Hvad sker der? - Du har en okulogyr krise.
Hent kameraet!
Jeg kan ikke gøre det... Jeg lægger kameraet fra mig.
Nej! Se, se!
Lær, lær, lær... Lær for mig.
Lad os se... 625.
- 675, bare... - Okay.
Jeg kan ikke læse mere! Jeg kan ikke holde mine øjne på et sted.
Jeg går hele tiden tilbage til begyndelsen, begyndelsen...
- Jeg har skuffet alle. - Nej.
Jeg har skuffet dig. Det har jeg, jeg er grotesk.
Nej, du er ej. Jeg vil ikke høre på det.
Jeg er grotesk. Se på mig og sig, at det ikke er sandt.
Det er du ikke.
Det her er ikke mig!
Da min søn fødtes rask og sund, spurgte jeg aldrig hvorfor.
Hvorfor var jeg så heldig? Havde jeg fortjent dette perfekte barn?
Men da han blev syg, spurgte jeg hvorfor, jeg forlangte at vide hvorfor.
Hvorfor skete det? Der var intet, jeg kunne gøre ved det.
Der var ingen at gå til og sige, "Vil De ikke nok få det til at holde op?
Kan De ikke se min søn lider?"
Min søn lider, få det til at holde op!
- Han kæmper. - Han er ved at tabe.
Jeg arbejdede... så nogle venner, gik i byen og dansede. Det var det hele.
Det er alletiders. Jeg har aldrig prøvet noget af det.
Det kommer du til.
De vil aldrig lukke mig ud herfra... og det skal de heller ikke.
Jeg er stadig ikke rask... som du kan se.
Jeg føler mig rask, når jeg ser dig.
Jeg vil ikke... se dig mere.
Jeg vil bare sige farvel.
Er det ikke sødt?
- Nu? - Når du er klar.
Jeg hedder Leonard Lowe. Jeg ved nu, jeg har været væk i et stykke tid.
Nu er jeg tilbage.
- Hvordan er det at vende tilbage? - Først troede jeg, det var en drøm.
Hvornår vidste du, det ikke var en drøm?
Da jeg talte, og du forstod mig.
Du fortalte ham, jeg var en venlig mand.
Hvor venligt er det at give liv... kun for at tage det igen?
Det bliver givet til og taget fra os alle.
Hvorfor giver det mig ingen trøst?
Fordi du er en venlig mand.
Fordi han er din ven.
Sommeren var usædvanlig. Genfødslens og uskyldighedens årstid. Et mirakel.
For femten patienter og for os, deres plejere.
Men nu må vi tilpasse os miraklernes virkelighed.
Vi kan gemme os bag videnskaben og sige, det var medicinen, der svigtede os.
Eller sygdommen, der vendte tilbage.
Eller patienterne, der ikke kunne klare at miste årtier af deres liv.
Sagen er... at vi ikke ved, hvad der gik galt og hvad, der gik godt.
Det eneste vi ved er, at da det kemiske vindue lukkedes, -
- fandt en anden opvågning sted.
At den menneskelige ånd er stærkere end nogen medicin.
Det er den, der skal have næring.
Gennem arbejde, leg, venskab, familie.
Det er de ting, der betyder noget.
Det er hvad vi havde glemt.
De enkle ting her i livet.
- Nå men... Godnat. - Godnat.
- Eleanor? - Ja?
Hvad er der galt?
Jeg tænkte på, om du skal noget i aften? Hvis du har andre planer...
Nej, jeg ville...
- Du har ingen planer? - Nej, ikke...
Jeg tænkte om du... vi... du og jeg kunne...
Om vi kunne... gå ud at få en kop kaffe?
Ja, det vil jeg meget gerne.
- Min bil holder herovre. - Skal vi ikke bare gå?
Doktor Sayer fortsatte arbejdet med de post-encefalitiske patienter, -
- og prøvede ny medicin, når den blev tilgængelig.
Leonard og mange af patienterne -
- oplevede korte perioder med opvågninger, -
- men aldrig så dramatiske som opvågningerne i sommeren 1969.
Doktor Sayer arbejder stadig på et hospital for kronisk syge i Bronx.
Lad os begynde.