Naiset ja herrat, toivottakaa tervetulleeksi lavalle -
Ali Wong!
Hyvänen aika!
Kuulin huhun,
että kaikki kaupungin aasialaiset...
ovat kokoontuneet tänä iltana tähän teatteriin.
Kiitos, kun tulitte valkoisten poikaystävienne kanssa. Minä todella...
arvostan sitä sydämeni pohjasta.
On hienoa olla täällä. En ole juurikaan esiintynyt -
viimeisten kahden vuoden aikana,
koska kaksi vuotta sitten synnytin tyttövauvan.
Kun aloin taas palata stand upin pariin,
muut koomikot eivät uskoneet sitä todeksi. He sanoivat: "Hyvänen aika, Ali...
Mitä teet täällä?
Etkö juuri saanut vauvan?"
Vastasin: "Kuulkaa...
Olen ollut tyttövauvani kanssa hänen syntymästään lähtien -
joka päivä aamusta iltaan.
Rakastan häntä suunnattomasti...
mutta tekisi mieli heittää hänet roskiin.
Minun piti tulla tänne kaivatakseni häntä,
jotta en joudu vankilaan." On niin seksististä, kun ihmiset kysyvät:
"Kuka huolehtii vauvasta, kun sinä olet täällä?"
Kenen vitun arvelet huolehtivan vauvasta?
Televisio pitää huolta vauvasta.
Ikkunat ovat auki, ja jätin hänelle vitamiinikarkkeja. Hän pärjää kyllä.
Yritin olla kotiäiti -
kahdeksan viikkoa...
Tykkään kyllä olla kotona.
Äitinä oleminen onkin sitten toinen juttu. Se on helvetin rankkaa.
Olin tyhmä ja lapsellinen, kun luulin, että kotiäitinä oleminen -
olisi pelkkää rentoutumista. Saisi käydä paskalla kotonaan,
katsoa keskusteluohjelmia ja käydä brunssilla tyttöporukan kanssa.
En ymmärtänyt, että kotona olemisesta maksettava hinta on se,
että joutuu olemaan äiti.
Se todellakin käy työstä.
Se on helvetinmoinen pesti.
Ei saa kuukausipalkkaa eikä työkavereita.
Joutuu vain olemaan eristyssellissä päivät pitkät ihmis-Tamagotchin kanssa.
Siinä ei ole edes reset-nappia, joten panokset ovat erittäin kovat.
Tamagotchi-lelukin kommunikoi enemmän kuin ihmisvauva.
Lelu sentään viitsii kertoa, milloin aikoo paskantaa,
mutta ihmisvauvan kanssa saa arvailla -
ja luottaa intuitioonsa haistelemalla hänen persettään...
26 kertaa päivässä. Eikä voi yrittää haistella sitä vähän kauempaa,
vaan pitää kääntää vauva ylösalaisin ja tunkea naama hänen perseeseensä -
ja vetää kunnolla henkeä suu auki kuin joogassa konsanaan,
koska nenän limakalvot ovat kärventyneet kakan hajusta.
Siitä tiedän, että rakastan vauvaani enemmän kuin ketään muuta maailmassa.
Vannoin miehelleni alttarilla: "Kunnes kuolema meidät erottaa."
Enkä ole kertaakaan...
haistanut hänen persettään...
tarkistaakseni, onko hän paskannut housuunsa.
Olen nuollut sitä, mutta en haistellut.
Koska haisteleminen olisi kuvottavaa.
Jos ette itse ole nuolleet vielä persettä, kasvakaa aikuisiksi, vittu soikoon.
Ja opetelkaa olemaan pitkäaikaisessa, vakituisessa,
ja rakkauden täyteisessä parisuhteessa,
jossa on tehtävä uhrauksia yhteisen hyvän eteen.
Unelmoin pitkään palkintovaimon elämästä.
Sitten sain selville, että ollakseen palkintovaimo -
pitää olla palkinto.
Minä olen enemmänkin muistolaatta.
Liityin äitikerhoon Los Angelesissa.
Minusta kukaan niistä nartuista ei ole erityisen kiinnostava tai hauska.
Ensikertalaisesta äitiysloma tuntuu siltä kuin olisi The Walking Deadissa.
Pitää vain liittyä joukkoon ja selviytyä.
Vihasin ennen muita äitejä, koska he käyttivät rumia vaatteita.
Tiedättehän sellaisen vitun mammatyylin, johon kuuluu korneja eläinkuvioita ja...
kirkuvan metallinhohtoisia kenkiä.
Nyt, kun näen jotakin tekojalokivillä koristeltua, tuumin: "Jopas...
Näyttääpä kivalta.
Taidanpa ostaa tuon."
Mitä enemmän glitteriä, sen parempi. Kun on äiti, on pakko kimallella -
voidakseen korvata sen sisäisen valon, joka on kadonnut.
Monet nuoret naiset pelkäävät synnytystä.
Minäpä kerron teille yhden asian.
Synnytys ei ole mitään -
verrattuna imettämiseen.
Imettäminen on rankkaa. Se on jatkuvaa ruumiillista kidutusta.
Luulin, että sen piti olla kaunis hetki äidin ja lapsen välillä,
jossa minusta tuntuisi kuin istuisin niityllä lumpeenlehdellä.
Puput kerääntyisivät jalkojeni juureen,
ja lihava havaijilaisäijä laulaisi taustalla Sateenkaaren tuolla puolen.
Ei!
Se ei ole yhtään sellaista!
Imettäminen on raakalaismainen rituaali,
joka muistutti minua siitä, että kehostani oli tullut ruokala.
Se ei enää kuulunut minulle.
Kun tyttövauvalleni tuli nälkä, hän riuhtoi nänniäni edestakaisin -
kuin karhu, joka murjoo Leonardo DiCaprion The Revenant -leffassa.
Pelottavaa. Näin sen elokuvan, ja nännini tiesivät, miltä Leosta tuntuu.
En käynyt imetyskurssilla,
koska oletin, että se sujuisi luonnostaan,
ja vauva imisi nännistä kuin pillistä.
Sairaanhoitajakin lupasi minulle, että se sujuisi kuin tanssi,
koska nännini näyttävät sormilta.
Niillä voi pyörittää DVD-levyjä tai niihin voi ripustaa tauluja.
Mutta kävi ilmi, että vauva pitää saada tarrautumaan tietystä kulmasta.
Heidän päätään pitää kääntää geometrisesti saadakseen homman toimimaan.
Se on hyvin stressaavaa, koska kun vauva on nälkäinen ja itkee,
se saa hormonit ruiskimaan maitoa heidän naamalleen ja kaulalleen.
Sitten käsissä luisuva vauva pitää lyödä tissiin kiinni juuri oikeaan aikaan.
Joka kerta, kun tein sen, se oli kuin taskuparkkeerausta.
En tiedä, miten onnistuin siinä!
Se on mysteeri. En koskaan saanut koulutusta, tein sen vain.
Menin edestakaisin lukemattomia kertoja,
kunnes huolestuneet ohikulkijat alkoivat kerääntyä autoni ympärille.
Ihmiset, jotka seisovat parkkeeraavien aasialaisnaisten autojen ympärillä,
ovat avuliaita ja rasisteja samaan aikaan.
Ajattelen aina: "Kiitos. Kiitos, mutta haistakaa vittu,
koska teitte minusta oikean olettamuksen.
En olisi pystynyt tähän ilman teitä!"
Äitini huomasi, että minulla oli vaikeuksia imettämisen kanssa.
Hän päätti lannistaa minua entisestään ja sanoi: "Miksi imetät?
Kasvatin sinut maidonkorvikkeella, ja hiuksesi ovat todella kiiltävät."
Hän kysyi: "Oletko haksahtanut niihin paskapuheisiin,
että rintaruokinta on parhaaksi?"
Vastasin: "En... Imetän, koska rintamaito on ilmaista.
Tiedäthän sinä, miten homma toimii.
Lähi- ja luomumaitoa suoraan kotitilalta eli tissistä suuhun."
Tisseistäni suihkusi maitoa 15 reiästä kuin Bellagion suihkulähteestä.
Ilmaiseksi!
Kehoni oli meijeri.
En halunnut antaa sen mennä hukkaan.
Jos paskoisi mehukkaita hampurilaisia...
jonottaisiko enää koskaan Mäkkäriin?
Ei. Voisi kyykkiä miehensä naaman päällä joka aamu,
ja käskeä avaamaan suun ammolleen...
koska aamiainen on tulossa...
eläimelliseen tyyliin.
Voisi sanoa: "Tässä on sinulle päivän erikoinen."
Minun piti lopettaa imettäminen kahdeksan ja puolen kuukauden jälkeen,
koska en pystynyt siihen enää.
Olin kuin Antelias puu.
En ymmärtänyt ennen, mistä se masentava kirja kertoi.
Nyt tiedän, että se kertoo imettämisestä!
Se kertoo äidistä, jolla oli kauniit oksat ja omenia,
kunnes yksi pieni pummi tuli hänen elämäänsä ja vei häneltä kaiken.
Hänestä tuli säälittävä puun tynkä, jolla on tyhjentyneet lättätissit.
Ihmiset kyselivät minulta:
"Ali, miten sinusta tuli noin laiha vauvan saamisen jälkeen?"
Vauva imi minusta kaiken elinvoiman!
Imettäminen ei olekaan ilmaista,
koska pitää ostaa kaiken maailman tyynyjä ja pumppuja,
jotka auttavat imettämisessä, mutta silloin nänni saattaa tukkeutua.
Silloin tissiin tulee munuaiskiven kaltainen tulppa,
ja apuun kutsutaan imettämisen asiantuntija.
Imettämisen asiantuntija on valkoinen radio-ohjelmia kuunteleva rastapää,
jonka nimi on Indigo.
Hänelle pitää maksaa 200 dollaria siitä, että hän avaa tissin kuin viemärin.
Indigo laittoi minut punnertamaan,
tunkemaan tissini tulikuumaan veteen,
ja sitten hakkaamaan tissiäni näin.
Tämän takia äitiyslomaa tarvitaan.
Kaikissa muissa sivistyneissä maissa kuten Kanadassa, Ranskassa ja Saksassa -
naiset saavat jopa kolme vuotta palkallista äitiyslomaa,
kun he saavat uuden vauvan. Yhdysvalloissa emme saa paskaakaan.
Yhdysvalloissa ei ole minkäänlaista lainsäädäntöä äitiyslomalle.
Äitiysloman tarkoitus ei ole vain lähentyä vauvan kanssa. Vitut vauvasta!
Äitiyslomalla uudet äidit piilottelevat ja parantavat tuhoutuneita vartaloitaan.
En olisi voinut palata töihin läiskien paljaita tissejäni -
ja yrittää samalla päästä valta-asemaan työpaikallani.
Siitä saisi potkut!
Harvoin puhutaan ääneen niistä paskamaisista jutuista,
joita raskauden ja synnytyksen aikana tapahtuu.
Kun olin raskaana, monet muut äidit suosittelivat minulle lämpimästi:
"Ali, muista varastaa sairaalasta paljon ilmaisia vaippoja."
"Niin. Vauvaa varten tietysti."
"Ei, vaan itsellesi..."
"Mihin vittuun minä muka niitä tarvitsen?"
"No, näet sitten...
Talvi on tulossa."
Ja minä todellakin näin!
Kukaan ei kertonut minulle, mitä kaikkea pillusta tulee ulos synnytyksen jälkeen.
Tiedättekö, mitä muuta tulee ulos vauvan jälkeen?
Hänen talonsa.
Hänen olohuoneensa, tyynynsä...
Bob Marley -julisteensa...
Kaikki ruoka, joka pilaantui hänen jääkaapissaan kuukausien ajan.
Jäljelle jää hänen huvittavan iso kotinsa, joka on lapsen patjan kokoinen.
Sen pitää paikallaan vain verkkoalusasu,
joita saa vain sairaalasta.
Niitäpä ei saa edes Amazonista, joten niitä pitää pölliä päivittäin.
Ne on tehty samasta materiaalista, johon korealaiset päärynätkin pakataan.
Ekstrasuuret sairaala-alushousut ovat sitä kuuluisaa kuuminta hottia.
Kolme kuukautta kävelin kotona -
hiukset sotkunutturalla, vaipat päällä ja nännit verillä.
Kuin ottelun hävinnyt sumopainija.
Minulle tehtiin keisarileikkaus.
Se ei ollut alkuperäinen suunnitelma,
mutta minulla oli supistuksia 24 tuntia.
Sanoin vain, että leikatkaa se jo pois.
Sairaanhoitaja sanoi: "Jaksa vielä."
Minä vastasin: "Ala jo leikata narttu."
Mikä tässä maksaa Paras leikata sitä taksaa
Leikata, leikata, leikata taksaa
Sairaanhoitaja ei ollut hip hopin ystävä,
joten hän ei arvostanut tuota tai Dave Coulier -viittaustani.
Keisarileikkaus ei ole lastenleikkiä. Se on iso operaatio.
Mutta se käy nopeasti.
Selkään laitetaan puudutus ja eteen laitetaan verho,
jotta aviomies näkisi vain naisen ihmismäisen puolen -
eikä raadoksi muuttunutta alapäätä.
Kymmenen minuuttia myöhemmin -
he pitelevät vauvaa kuin Leijonakuninkaan Simbaa verhon yllä ja se on ohi.
Kysyin: "Miksi vitussa jouduin ponnistamaan niin paljon,
kun käytössä oli toimiva hätäkeino?"
Yksi parhaista ystävistäni, naisparka,
synnytti 72 tuntia.
Vauvan pää ramppasi sisään ja ulos.
Siltikin hän joutui keisarileikkaukseen.
Ennen sitä synnytyshelvettiä ystäväni oli mitä kiltein,
kohteliain ja siroin nainen, joka ei ikinä röyhtäissyt muiden edessä.
Synnytyshelvetin jälkeen -
hänestä tuli katkerin, ilkein ja rääväsuisin koskaan tapaamani narttu.
Menin hänen kotiinsa vierailulle synnytyksen jälkeen.
Hän avasi oven ja sanoi: "Katso pilluani, Ali. Vittu mitä paskaa!"
Ei suinkaan: "Hei, Ali. Tervetuloa. Tule tapaamaan uutta vauvaani."
Hän sanoi vain: "Katso sitä! Vittu mitä paskaa!
Katso, mitä minulle tapahtui!"
Ovi oli auki, ja koko katu seurasi tilannetta. "Katso nyt sitä!"
Ja hänen pillunsa näytti rajulta.
Se näytti räjähtäneeltä kanalinnulta.
Kun näin sen, olin ihan...
Koska hänen pillunsa näytti kuin kahdelta vierekkäin roikkuvalta kullilta.
Synnyttäessään yhtä tyttövauvaa, ystävästäni tuli kaksi miestä.
Sen olisi voinut letittää. Se näytti Tähtiensodan hirviöltä.
Naiset eivät ole tottuneet näkemään toistensa pilluja.
Eiväthän miehetkään pisuaarilla kysy: "Miten menee, kaveri? Mitä kuuluu?"
Ei kulli kädessä jutella mukavia. Emme mekään juoruile naistenvessassa -
pidellen pillujamme samalla kun kehumme toisen manikyyriä.
Kerroin hänelle, että hänestä oli tullut kaksi miestä.
Hän repesi nauramaan.
Mutta samalla hän oli tolaltaan.
Hän sanoi: "Lopeta heti naurattaminen!"
Yhdellä kädellä hän tarttui tyynyyn, ja painoi sillä keisarileikkauksen arpea.
Ja toisella kädellä hänen täytyi...
puristaa mulkkuja yhteen...
varmistaakseen...
ettei jauheliha valahtaisi tacon sisältä -
lattialle kuin nacholautanen.
Tämän takia naiset siis tarvitsevat äitiyslomaa.
Meille olisi parasta myös maksaa.
Ystäväni ei voinut mennä takaisin töihin raahaten pihviverhojaan perässään -
kuin naurettavan hääpuvun laahusta. Ei niin voi astella oikeussaliin.
Siinä eivät muotoilevat alushousut auta.
Kerroin hänelle kaiken tuon, ja hän alkoi nauraa vielä enemmän.
Hän puristi -
ja painoi yrittäen tukahduttaa naurua, mutta se oli silti liikaa.
Kaikki kaasu lorisi hänen sisällään,
ja hän päästi valtavan pimppipierun, joka kuivatti silmämunani.
Olin ihan...
Keisarileikkauksessa on hyvät puolensa.
Minulle ei ollut koskaan aiemmin laitettu katetria.
Se on virtsaputkeen tungettava putkilo. Sen kanssa vain maataan paikallaan...
Yhtäkkiä viereen ilmestyy pussillinen kusta.
Sitten kiltti filippiiniläisnainen -
nimeltä Joyabelle Esperanza Purificacion Santo Domingo Ordonez Balasa -
tulee viemään sen pois.
Herää kysymys: "Sisar Joyabelle, kenen kusta tuo on?"
Hän vastaa: "Sinun."
Pakko kysyä: "Voi luoja, minunko tosiaan?"
En edes tuntenut, kun se tuli ulos. Katetri vain kuljettaa sen pussiin.
Ajattelin, että olisin voinut saavuttaa niin paljon enemmän elämässäni,
jos minulla olisi aina ollut katetri.
Minulta kysytään usein:
"Ali, kuinka tasapainottelet perheen ja uran välillä?"
Miehiltä ei koskaan kysytä sitä,
koska he eivät tee niin.
He vain jättävät lapsen huomiotta 90 prosenttia päivästä,
ja sitä pidetään täysin hyväksyttävänä.
Isyyden vaatimukset ovat niin alhaiset,
että miehet saavat kehuja pikkuasioista.
Mieheni vaihtaa joskus vaippoja, ja kun ihmiset kuulevat siitä,
katosta purkautuu konfettisade.
"Uskomatonta, että miehesi vaihtaa vaippoja.
Onpa moderni isä. Olet onnekas!"
Kun tyttövauvani syntyi,
olin ihokontaktissa joka päivä lähentyäkseni hänen kanssaan.
Hän paskoi rinnoilleni.
Missä konfettisateeni viipyy?
Minäpä kerron, kuinka oikeasti tasapainottelen perheen ja uran välillä.
Lastenhoitaja. Siinä on vastaus.
On erittäin epämiellyttävää ja epäsuosittua sanoa se ääneen,
koska kaikilla ei ole varaa lastenhoitajaan. Se on erittäin kallista.
Se on kallista minulle ja miehelleni, joten meidän pitää tehdä kovasti töitä,
jottei meidän tarvitsisi huolehtia lapsestamme itse.
Olen samaa mieltä, että oma happinaamari pitää pukea ennen muiden auttamista.
Pidän siitä säännöstä. Ajatus on hieno.
Kun lentoemäntä muistuttaa minua siitä, sanon aina, että niin aioinkin tehdä.
Minulla ei ole mitään sitä vastaan.
Olen kateellinen meksikolaisille erityisesti heidän kulttuurinsa takia.
He eivät tarvitse lastenhoitajia, koska vauvalla on jo hoitaja.
Toinen vauva!
Hermana, Tía, Abuela, Sobrina, Prima,
toinen Prima, Pomppu-Liina...
Vauva syntyy suoraan päivähoitoon.
Haluan olla meksikolainen ensi elämässäni. Kenelläkään muulla ei ole yhtä hauskaa.
Asuin ennen Crenshawssa ja Picossa. Jos ette tiedä, mistä puhun,
Crenshaw ja Pico muodostavat Los Angelesin taianomaisen alueen,
jossa Guadalajara kohtaa Korean...
Meksikolaiset ja korealaiset käyvät siellä jatkuvaa rotusotaa,
jossa vastapuolten aseina ovat äänekäs musiikki ja naaman kurtistelu.
Meksikolaiset osaavat laittaa perheen ja hauskanpidon etusijalle.
He vievät aina lapsiaan Disneylandiin.
Ja sen kysynnän takia kaikki on Disneylandissa espanjaksi.
Kaikissa laitteissa kuulutetaan: "Naiset ja herrat, muistattehan -
pitää kätenne aina ajoneuvon sisäpuolella.
Damas y caballeros, por favor -
mantengan las manos y los brazos dentro del coche,
älkääkä tupakoiko...
Koska se on ällöttävää ja vaarallista.
Ja työntekijöiden pitää pestä kätensä palatessaan sorvin ääreen.
Olkaa äärimmäisen varovaisia, koska tortilla, taco ja tequila!
Ilta kun yöksi tummentuu Ja maailman silmät sulkeutuu
Disneylandista on tullut niin meksikolainen,
että Pirates of the Caribbean -laitteessa soi Selena.
Kummituskartano on nykyään Dia de los Muertos!
Loiskevuorikin tunnetaan nykyään nimellä El Loiskevuori.
Lastenhoitajamme on 62-vuotias.
En koskaan ottaisi ketään nuorempaa -
kuin 62-vuotiaan.
Jos palkkaa kauniin nuoren 25-vuotiaan lastenhoitajaksi,
on idiootti.
Ettekö ole lukeneet juorulehdistä, mitä se aiheuttaa?
Se on kuin kutsuisi avioliittogranaatin kotiinsa.
Tuoreiden vanhempien avioliitto kärsii, koska molemmat ovat stressaantuneita.
Naisella ei ole enää aikaa edes peseytyä. Molemmat halveksuvat toisiaan.
Kenen idea oli tuoda uusi kämppis maailmaan?
Ulkopuolisen on silloin helppoa hajottaa hauras avioliitto.
Jos olisimme palkanneet 25-vuotiaan miehen, joka olisi...
ei ruma...
käsittelisi tytärtäni hyvin ja myöntyisi välittömästi -
jokaiseen pyytämääni tehtävään reippaalla asenteella,
voitte todellakin uskoa, että nuolisin paskat hänen perseestään.
Joka päivä olisi seisova pöytä lastenhoitajan persereiässä.
En välitä, jos hänen 25-vuotiaat perseposkensa jännittyisivät -
ja puristuisivat kiinni kasvojeni ympärillä kuin hissin ovet.
Menisin perille asti ja...
Kuten Jack Nicholson Hohdossa.
Minulta kysytään usein myös:
"Ali, mitä ihmettä vanhempasi ajattelevat stand up -komiikastasi?"
Kysymys on hieman rodullisesti värittynyt.
Oikeasti he haluavat kysyä, että:
"Mitä niuhot aasialaiset vanhempasi, jotka hakkasivat sinua koulukirjoilla -
kunnes sormesi olivat verillä sellon soittamisesta,
ajattelevat perseennuolemisvitseistäsi?"
Isosiskoni on työtön lesbo, joka asuu äitini nurkissa.
Voin siis tehdä mitä haluan.
Aivan. Ihan mitä haluan!
Voisin paskoa tälle lavalle vaikka heti,
ja äitini sanoisi: "Tuot niin paljon kunniaa perheellemme.
Olen niin ylpeä sinusta, suosikkilapseni."
Ihmetellen kysellään myös: "Ali,
nyt kun sinulla on tytär, aiotko rauhoittua vähän?"
Asia on niin, että vaikka saisi lapsia,
ei tarkoita, että kasvaisi aikuiseksi.
Perusjätkistä tulee perusisiä.
Minä olen se sama paska, joka olin aina ennen äitiyttänikin.
Nyt minulla on vain enemmän vastuuta, jonka hädin tuskin pystyn kantamaan.
Enkä aio häpeillä tai piilotella sitä,
että olin seksuaalisesti hyvin aktiivinen parikymppisenä.
Tiedättekö miksi? Koska kaikki tietävät nyt sen salaisuuden,
että kun naiset menevät heti sänkyyn miehen kanssa,
me emme tee niin siksi, ettemme kunnioittaisi itseämme -
vaan siksi, ettemme kunnioita miestä.
Emme pidä häntä aviomiesmatskuna.
Siksi päästämme munan sisään nopeasti.
Kun avaamme jalat, ovi yhteiseen tulevaisuuteen sulkeutuu.
"Kiitos ja näkemiin. Antaa heittää."
Yritämme vain pitää hauskaa. Emme halua saada sinua ansaan.
Mutta...
Kannattaa olla varovainen, sillä kun mies...
kun mies ei mene naisen kanssa sänkyyn heti,
voi hyvänen...
kyse ei ole siitä, että hän kunnioittaisi naista,
vaan siitä, että hänellä on pieni muna.
Ja hän yrittää saada sinut ansaan.
Älkää menkö siihen ansaan.
Aion toistaa tämän neuvon tyttärelleni uudestaan ja uudestaan.
Älä mene siihen ansaan.
Minä menin kerran. Rakastuin ja päädyin melko pitkään suhteeseen -
miehen kanssa, joka halusi odottaa, ennen kuin harrastamme seksiä.
Oletin, että hän piti minua erityisenä, ainutlaatuisena ja odottamisen arvoisena.
Hänellä olikin salaisuus!
Kuukausia myöhemmin hän suostui hommiin -
ja paljasti pienen vehkeensä, joka ei ylettynyt edes takahampaisiin asti.
Hän oli musta mies.
Eikö olekin outoa? Kuin näkisi kodittoman aasialaisen.
"Mitä sinulle tapahtui?"
Hyvänen aika, ketkä vanhempasi ovat? Oikeasti!"
Hän oli musta mies. Kerroin kaikille mustille ystävilleni.
He sanoivat: "Missä helvetissä hän on?
Meidän pitää salamurhata hänet heti,
ennen kuin hän pilaa pyhää mainettamme yhtään enempää!"
Se oli ensimmäinen ja viimeinen kerta,
kun näin oikean mikropeniksen.
Aito reaktioni, kun näin sen ensimmäistä kertaa...
"Hyvänen aika. Oletko kunnossa?
Mitä tapahtui? Jäitkö bussin alle?
Repäisikö ohi ajava auto mulkkusi irti,
ja kieriikö se nyt pitkin katuja kuin irronnut käärmeen pää?
Pitäisikö hakea purkki ja laittaa se talteen sinne?
Ehkä se voidaan vielä ommella sairaalassa takaisin paikoilleen.
Hetkinen. Nyt alkaa raksuttaa...
Onko tämä jonkinlainen prinsessa ja sammakko -testi?
Kirosiko noita sinut aikoja sitten, koska haukuit häntä rumaksi?
Jos laitan sen nyt suuhuni ja todistan, että rakastan sinua,
suureneeko se palkkioksi rakkaudestani?
Kuten taikapyyhe, jonka päälle kaadetaan vettä?"
Elämäni on muuttunut huomattavasti -
viimeisen vuoden aikana,
koska vuosi sitten -
kukaan ei tiennyt, kuka vittu minä olen.
Kun lämmittelin ennen ensimmäisen komediaspesiaalini kuvauksia,
pidin kolme esitystä kotikaupungissani San Franciscossa.
Olin niin innoissani ja tohkeissani.
Sitten en saanut myytyä kaikkia lippuja, joten osa laitettiin kuponkisivustolle.
Monet teistä saavat varmaan nyt kiinalaisen sydänkohtauksen.
"Hyvänen aika...
Olisinko voinut nähdä tuon nartun vuosi sitten kymmenellä dollarilla?"
Minä rakastan kuponkisivustoja.
Mutta oli niin masentavaa ja lannistavaa nähdä kasvoni ja kuvani -
valassafarien, hammasvalkaisujen ja poistomyynnissä olevien dildojen lomassa.
Ajattelin, että onpa surullista.
Ja sitten pikakelataan viime vuoteen,
kun Netflix-spesiaalini Baby Cobra ilmestyi äitienpäivän viikonloppuna.
Se oli hullua. Minulle ei ole ennen tapahtunut mitään sellaista.
Yhtäkkiä veloitettiin jopa tuhat dollaria tapahtumaan, jossa olin pääesiintyjä.
Yli 300 ihmistä pukeutui Halloweenina raskaana olevaksi minuksi raitamekossa.
Ja olin niin onnellinen.
Kunnes tajusin, että minua ei kiinnosta olla kuuluisa. Ei tosiaankaan.
Halusin aina vain enemmän rahaa vähemmällä työllä.
Haluan vain kääriä seteleitä oloasussa.
Esittää vaikka tofupalaa Pixar-leffassa.
Voitte varmaan kuvitella tofupalan, jolla on silmälasit ja paljon asennetta,
ja joka laulaa jotain laulua soijan iloista Justin Timberlaken kanssa.
Arkkiviholliseni voisi olla Idris Elban näyttelemä pihvinpalanen,
jonka nimi on Paholaispihvi tai jotain.
En edes ole kovin kuuluisa, ja vihaan tätä jo nyt.
Vihaan tätä niin paljon. Tämä on taakka!
Kun syön nykyään hienossa ravintolassa,
joskus sekä tarjoilijat että kokki tunnistavat minut. Ajattelen itsekseni:
"Hienoa. Joudun antamaan lisää tippiä."
Minulla onkin nyt enemmän rahaa, ja tienaan paljon paremmin kuin mieheni.
Äitini pelkää hänen jättävän minut, koska tuntee asemansa uhatuksi.
Yritin selittää hänelle, että ainoa mies,
joka jättäisi naisen siksi, että hän tienaa enemmän,
on mies, joka ei pidä ilmaisesta rahasta.
"Mutta eikö hän tunne itseään pieneksi?"
Hänellä on liian kiire elää leveästi uudella palkallani!
"Mutta eikö hänestä tunnu, että olisit vienyt häneltä jotakin pois?"
Kuten paineen elättää perheensä, vai?
Minä vein sen taakan häneltä. Nyt hän rentoutuu.
Hän on kävellyt nyt töihin joka päivä kaksi tuntia myöhässä näin:
"Haistakaa vittu!
Haistakaa kaikki vitun pitkä vittu!
Antakaa potkut, ihan vitun sama. Vaimoni on vitun rikas.
Tämä työ on nykyään minulle vain omalaatuinen harrastus."
Asioiden ei pitänyt mennä näin.
Minun piti olla hänen asemassaan.
Minun olisi pitänyt saada rentoutua.
Hän valmistui Harvardin kauppakorkeakoulusta.
Minäpä opiskelin sosiaaliantropologiaa Kalifornian yliopistossa.
Siinä opiskellaan, kuinka kaikesta voi syyttää valkoisia.
Siitä ei ole tarkoitus saada palkkaa.
Kukaan ei olisi arvannut, että tässä käy näin.
Hänen perheensä jopa vaati avioehtoa, ennen kuin menimme naimisiin.
Se on totta. Jos nyt eroamme,
heidän poikansa on kusessa.
Ei enää sashimia tiistaisin!
Ei enää hienoa japanilaista vessaa, joka huuhtoo perseesi -
puhtaaksi Hello Kittyn laulun tahtiin.
Vesikin on tästä lähtien hiilihapotonta.
Sanotaan, että jos ansaitsee enemmän parisuhteessa, on leiväntuoja.
Aviomieheni on oikea leiväntuoja,
koska hän voitti leipäkoneen.
Naisena ja leiväntuojana oleminen ei ole niin hienoa kuin luulisi.
Sitä tulee epävarmaksi, koska saa itselleen liikaa valtaa.
Sitten avioliitossa tulee ylikompensoitua antamalla miehen kertoa mielipiteensä.
Sen lisäksi olen hyvin epävarma,
koska luulen ihmisten pitävän minua kylmänä uraäitinä. Siksi olen myös tyttäreni pääasiallinen huoltaja.
Olen uupunut! Käyn ylikierroksilla.
Kun mieheni ja minä roolileikimme,
pyydän häntä kutsumaan minua perushoroksi.
Koska suurin fantasiani on olla lukutaidoton maalaistyttö,
jolla ei ole vastuuta tai päätäntävaltaa.
Kiihotumme siitä hurjasti. Hän sanoo: "Sinä olet pelkkä perushoro!"
Minä vastaan: "Olen suorastaan typerä.
En osaa aakkosia enkä osaa laskea.
En tiedä värien tai muotojen eroja.
Minä en osaa kirjoittaa sekkejä tai tehdä mitään muutakaan tärkeää,
koska olen pelkkä perushoro."
Vaikka minulla onkin rahaa enemmän, pidän jalat maassa.
Olen silti kiinalaisvietnamilainen.
Katson oman Netflix-spesiaalini kälyni kirjautumistunnuksilla.
Minulla ei edelleenkään ole omaa tiliä.
Kun olin kuvannut Baby Cobran,
Netflix lähetti minulle logollaan varustetun vauvan potkupuvun ja korin.
Tiedättehän korit, joita valkoiset tykkäävät antaa.
Niissä on keksejä, juustoja ja kuorrutettua popkornia -
sekä kaikkea muuta paskaa, joka ei kiinnosta aasialaisia lainkaan.
Sanoin: "Antakaa minulle tili!
En tarvitse tätä allergisoivaa paskaa. Antakaa minulle tili!"
Ostan yhä kaiken nettihuutokaupoista. Mikään kodissani ei ole uutta.
Mutta nyt minun pitää liikkua valeasussa,
koska viime viikolla unohdin aurinkolasini ja hattuni,
ja päädyin tinkimään yhden kaverin kanssa pyöräilykypärän hinnasta.
Tarjosin 20 dollarin sijasta kymmentä. Hän tuli vastaan 17 dollarilla.
En heltynyt. "Siinä on naarmu. Kymmenen."
Ja viimein hän sanoo minulle:
"Olen tästä melko varma... Etkö olekin Ali Wong?
Miksi yrität tinkiä pyöräilykypärästä?
Olen yliopisto-opiskelija, joka selvästi asuu yksiössä kämppisten kanssa."
Olin ihan...
"Häpeäisit! Emme näytä samalta. Anna se kypärä tänne.
Minä ei puhu englantia!
Nimeni ei ole Ali Wong, vaan Grace Lee!
Katso huviksesi Googlen kuvahausta Grace Lee. Tietokoneesi syttyy tuleen!"
Pilailen mieheni kustannuksella paljon,
mutta oikeasti hän on paras ystäväni.
Olen tosissani.
On onni, että olen naimisissa parhaan ystäväni kanssa.
Koko suhteemme dynamiikka hämmentää äitiäni,
koska hänen ja isäni suhde oli jotain aivan päinvastaista.
Hän sanoi: "Isäsi ei ollut paras ystäväni.
Uskomatonta, miten hyvin viihdytte toistenne seurassa.
Piereskeletkö miehesi kuullen?"
Pieraisen mieheeni.
Koska olemme parhaita ystäviä.
Minä todella toivon, että pysyisimme aina yhdessä.
Koska usein, kun koomikoista tulee menestyneitä,
he eroavat väistämättä ensimmäisestä puolisostaan,
ja sitten viisi- tai kuusikymppisenä he ottavat uuden,
joka on heitä kolme kertaa nuorempi.
Naisena se ei houkuttele minua.
Luuletteko, että haluan nussia 18-vuotiasta sälliä,
kun kamppailen vaihdevuosien myrskyissä?
Antaa jonkun hermostuneen teinin lykätä kolmesti ja tulla ryppyiseen pilluuni?
Ei kiitos.
No gracias.
En halua nussia 18-vuotiasta, en nyt, enkä enää ikinä,
koska sen ikäiset ovat huonoja sängyssä.
Muistatteko, kun olimme kaikki teinejä?
Suuseksi oli kamalaa teinityttönä, koska se oli yksipuolista.
Teinityttönä kukaan ei nuollut pillua, mutta joutui aina imemään munaa.
Munaa imettiin sillan alla, kylpyhuonessa ja metsän siimeksessä.
Teinityttönä kukaan ei nuollut pillua ohimennen avokatsomon takana.
"Vauhtia nyt, Gary.
Vauhtia nyt, Gary. Makaa selälläsi, Gary. Se käy kuin öljyn vaihtaminen. Vauhtia nyt, Gary!"
"Näitkö hienon syöttöni tennismatsissa? Vauhtia, Elliot. Vauhtia.
Paljon onnea minulle! Vauhtia, Elliot.
Vauhtia, Elliot. Vauhtia."
"Tällä leikkikentällä ei ole enää lapsia. Vauhtia, Spencer. Vauhtia!
Pimeä tuli jo, Spencer. Vauhtia!"
Piti odottaa noin 20-vuotiaaksi, että joku nuoli pillua.
Silloinkaan se ei ollut kummoista, koska kaikki riippuu ihmisestä.
Tiedättekö, kauanko minulla kesti saada mieheni nuolemaan pilluani oikein?
En aio perääntyä enää tässä vaiheessa ja alkaa valmentaa jotakuta uutta.
Se vaatii liikaa työtä. Kaikki se tieto, joka miehelläni on nyt,
kaikki se aika, jonka käytin,
ja kaikki se lihasmuisti menee hautaan asti hänen mukanaan.
Sitä ei voi tallentaa mihinkään pillupilveen -
ja ladata sitä uuteen versioon aviomiehestä.
Hänet on tehty minulle mittatilauksena. Hän on korvaamaton!
Monena kärsivällisenä yönä halusin teeskennellä.
Mutta tiesin, että on pidemmän päälle tärkeää, että hän osaa toimia oikein.
Hänelle valehteminen olisi itsepetosta.
Tungin hänen päästä sinne -
ja pidin sen siellä, kunnes hänen kasvonsa näyttivät rusinalta.
Monina iltoina hän sukelsi sinne näyttäen 30-vuotiaalta mieheltä,
ja tuli ulos tunteja myöhemmin näyttäen Tommy Lee Jonesilta.
Tiedättekö, miten vaikeaa nuoren aasialaismiehen -
on yhtäkkiä muuttua Tommy Lee Jonesiksi?
Pillun nuolemisen taidossa keskeistä on innokas asenne.
Se pitää tehdä nautinnolla ja innolla. Se on etuoikeus, joten käyttäydy siten.
Niin! Älä epäröi. Älä tee näin...
Et ole mikään pikkulapsi, joka joutuu syömään parsakaalia.
Käy kiinni!
Ja pidä pääsi ylhäällä. Älä käytä reisiäni kolmijalkana.
Älä vajoa ruokakoomaan, ennen kuin olet syönyt ateriasi.
Viime aikoina olen märehtinyt paljon -
yhtä kertaa, kun muhinoin yhden jätkän kanssa.
Kesken suutelemisen koin vastuukseni lopettaa ja sanoa:
"Hei,
minun pitäisi kertoa sinulle, ennen kuin menemme pidemmälle, että...
Minulla on kuukautiset."
Hän sanoi: "Vai niin...
No...
Tehdään tästä sotkua, Ali!"
Tähän päivään asti se on romanttisin asia,
minkä kukaan on koskaan sanonut minulle.
Ajattelen sitä, kun olen surullinen ja tunnen itseni rumilukseksi.
Minun pitää vain muistaa, että kerran kohdalleni osui mies,
joka halusi kiskaista tamponini ulos ja tunkea kullinsa tilalle!
Se sai minut tuntemaan itseni kauniiksi.
Kauniiksi!
Ei ole mitään voimaannuttavampaa ja feministisempää -
kuin sen miehen sanat sinä päivänä. Sen enempää #naistenasialla ei voi olla.
Tiesittekö, että olin erilainen koomikko, ennen kuin sain vauvan.
Kerroin paljon enemmän vitsejä -
munan imemisestä -
ja pillustani, mutta nyt...
Ei enää niin paljon vitsejä...
munan imemisestä ja pillustani, koska...
En enää ime munaa.
Kun synnyttää vauvan, saa kunniakirjan, jossa lukee: "Onnittelut.
Olet saanut oikeuden kieltäytyä imemästä munaa velvollisuudentunnosta."
Jos mieheni vaatisi, että imen hänen munaansa,
nauraisin hänelle päin naamaa.
Sitten menisin nukkumaan, ja arvatkaa mitä?
Aamulla hän olisi yhä siinä kaikesta huolimatta.
Vauva ja asuntolaina ovat kahlineet meidän yhteen.
Sakkimatti, äijä. Pelisi on pelattu. Et voi juosta enää karkuun.
Minun ei tarvitse enää imeä munaasi. Olet minulle velkaa rahaa.
En vitsaile enää niin paljoa pillustani, koska pilluni...
on poissa.
Se on poissa.
Ulkoisesti se on melko ehjä, koska minulle tehtiin keisarileikkaus,
mutta henkisellä tasolla...
Aaveääni.
Aaveäänen päähenkilö on aasialainen hahmo, jota näyttelee Scarlett Johansson!
Aviomieheni ja minä emme enää nussi.
Runkkaamme vain vierekkäin, kun fantasioimme puertoricolaisista.
En jaksa kiivetä hänen päälleen, puhdistautua seksin jälkeen -
ja laittaa pyyhettä sängylle kuivaamaan seksin jättämä märkä kohta.
Tiedättehän sen perseen muotoisen märän läntin sängyllä,
joka muuttuu talvella kylmäksi.
Se on kuin pilkkireikä.
Koska se haisee pingviineiltä.
Ja kertojana on Morgan Freeman.
Olen Ali Wong. Hyvää illanjatkoa. Kiitos!
MARILLE
KIITOKSET...