Downloaded from MY-SUBS.MX
"Čo tu robíš?", opýtal sa jej s láskou.
Official MY-SUBS movies site: MY-SUBS.MX
"Som chudobná a osamelá."
"Chceš ísť s mnou?", opýtal sa jej kráľ.
"Z celého srdca!"
Nerád si sám…
Neznášam byť sám viac, ako ťa milujem.
Ale teraz som tu.
Bol som… Teda, som.
Je ti jedno, koho máš.
Hocikto je lepší ako samota.
Ja, alebo niekto iný, je ti to jedno.
Nie je to jedno.
Bol by si šťastný s hocikým.
Áno…
Myslím, že môžeš žiť s kýmkoľvek.
- A byť šťastný… - A byť šťastný. Áno.
Keby sme sa rozišli sám by si nevydržal ani mesiac.
Obávam sa, že máš pravdu. Hneváš sa?
Je to hrozné, ale je to tak. Neznášam samotu.
Som slaboch. Neviem…
No…
Nehnevaj sa na mňa.
Aký by som mal byť?
Mal by si osamote trpieť,
stále na mňa myslieť
a rozhodnúť sa počkať na môj návrat.
To nemôžem.
Nemôžem.
Chvíľu by som bol sám z rešpektu voči tebe.
Potom by som si niekoho našiel.
Samota ma deprimuje, zomrel by soml...
Nájdeš si niekoho, aby ti robil spoločnosť?
Keď to tak povieš...
Bola som len hocikto?
Bola som len tvoja spoločníčka?
- Prečo si nekúpiš psa? - Pretože…
Pes je hlúpejší ako ty a nevie rozprávať.
Možno ťa čaká niekto lepší.
Niekto, kto tiež hľadá spoločnosť.
Neviem... Múdrejšie, pokojnejšie dievča.
Ale spoznávanie sa trvá tak dlho...
Čo sa im páči, čo nie,
čo ich upokojuje, na čo žiarlia, v čom pochybujú...
Je to nadlho...
Nechce sa ti hľadať.
Ostal by si so mnou z lenivosti.
Možno existuje niekto lepší, no tebe sa nechce hľadať.
Možno som lenivý, ale koľko má človek hľadať?
Vždy môže prísť niekto lepší. Absurdné!
Evidentne ma neľúbiš.
Možno si lenivý, alebo sa bojíš byť sám.
Nevadí, ty miluješ aj za nás oboch.
Debil.
Videla si moju peňaženku?
Nie.
Princezná bola prekliata, aby najviac túžila po tanci,
takže každý ,čo s ňou tancoval, umrel od vyčerpania.
Preto princezná sedela sama smutná pri okne
a sledovala vlnobitie.
Otec jej povedal, že ten, čo ju zbaví kliatby,
si ju bude môcť zobrať za ženu.
Mladí muži zo všetkých kútov sveta
prichádzali do zámku po mori i po súši.
Ako prvý prišiel pekný mladík, ktorý bol ochotný tancovať aj zomrieť.
Keď to kráľ počul, požiadal hudobníkov, aby začali hrať.
Dievča začalo tancovať.
Tancovali, tancovali, hodinu, dve...
Až kým sa mladík nezapotácal a nespadol bez života na zem.
Krásna utrápená Callope plakala nad kliatbou,
ktorá nad ňou visela.
Ale tá noc priniesla sen.
Kráčala som
cez neznáme opustené zeme.
Prešla som panstvo Gorgóny
a videla som domy zničené jej zlobou,
ktorou šírila oheň a síru.
Kráčala som po piesočných pláňach.
Cesta bola tak ťažká, že som robila dva kroky vpred a jeden vzdal.
No ako som pokračovala...
Išla som a neobzerala som sa späť.
Prepáč.
Kde je tvoj pán?
Nečakal si na mňa?
Skús si spomenúť.
Si syn kráľa.
- Som syn kráľa. - Áno.
A čakal si na mňa.
Viem, trvalo mi to, ale musíš si niečo pamätať.
Som pre teba tá pravá. A ty pre mňa.
Nepamätáš si vôbec nič?
Od detstva sme si súdení.
Čo si z detstva pamätáš?
To nie je možné.
Je to kliatba!
Tri krát sa otoč!
No tak.
A znova.
Pamätáš?
Nie.
Musíme si dať pusu.
Potom si na všetko spomenieš.
Ver mi.
Pamätáš si niečo?
Pamätám...
Teraz?
- Áno. - Už si pamätáš?
Pamätám si...
Pamätáš si, alebo nie?
Spomínam si na jazero, vŕbu, našu prechádzku...
Boli sme deti, v lese...
A videl som...
Zvláštne, Mal by si si pamätať všetko.
Spomienky, lásku, všetko naraz.
Prichádza to postupne.
Nepamätáš si nič, že?
Nie.
Udrel si si hlavu?
Povedz mi.
Nemyslím.
Záleží vôbec či si niečo pamätáš?
Možno nie.
Ale veríš, že sme si súdení, že?
- Veríš mi, že? - Áno.
Keďže si ty trpel za mňa a ja za teba,
buď môj.
Počkaj.
- Nie - Kto by…
Nie!
Vieš, kto to je?
Prestaň fajčiť…
- Počkaj.. - Nie.
Počkaj.
Choď domov… Choď.
Choď domov.
Clara,
si taká krásna.
Máš nádherné oči.
Nos…
Pery…
Ďakujem.
Vlad!
Zobuď sa!
- Čo? - Nič.
Pozri na tú fotku.
Na akú fotku?
Na túto. Vidíš ju?
Clara, sú dve hodiny ráno. Choď spať.
- Z kedy je tá fotka? - Neviem.
Je z parku. Z minulého leta alebo spred pár mesiacov?
- Pozri na dátum. - Všetky majú rovnaký dátum.
Skús si spomenúť.
Neviem.
Nebolo to minulé leto?
Možno bolo. Neviem.
A pozri na túto.
Kedy bola fotená?
Nedávno?
Prečo?
Netuším.
- Vyzerám staršie, nie? - Bože, nevyzeráš staršie.
Preto...
Na tej staršej vyzeráš väčšia.
Neklam. Na staršej vyzerám lepšie.
- Clara, nevyzeráš tam lepšie.. - Ale áno.
Vyzeráš lepšie kvôli svetlu.
Pozri aké je na tej novej zlé svetlo.
Nevyzerám mladšie na tej starej?
Nie, nevyzeráš.
Neklam.
Stratila som tú...
Sviežosť.
- Vyzeráš rovnako. - Mám iný výraz.
- Si rovnaká. - Mám iný výraz.
Bola si oddýchnutejšia.
Prečo klameš?
Vidíme rovnaké fotky, tak prečo?
Myslíš, že to pomáha?
Preháňaš.
Odfoťme sa.
Čože?
- Odfoť ma. - Clara, prosím.
-No tak. - Nie, poďme spať.
- Nie! - Áno, poďme spať.
Pospi si a ráno budeš vyzerať lepšie...
Nie!
- Lepšie? - Áno.
Ukáž mi to.
Je to príliš svetlé.
Vďaka svetlu vyzerám lepšie...
Vyzerám veľmi žensky.
Na tejto vyzerám tvrdá.
- Zmenil sa mi výraz. - Aký výraz?
Hrozné! Dievčenský, svieži…
- Prestaňme. - Už len pár.
- Nechce sa mi. - Nájdeme tú sviežosť.
- Už nie. - Uvidíme. Nehýb sa.
Nehýb sa..
Clara.
- Vieš, kto som? - Nie!
- Som hrbáč Quasimodo. - Nie.
A zožeriem ťa.
Zožeriem.
Ty hrbáč.
Anna chce ísť von. Chceš ísť aj ty?
Obluda.
Si obluda?
Musí odísť. Povedz niečo.
Nechceš?
Ideme?
Ideme.
Vlad, no tak!
Prečo to robíš?
Nudím sa.
Spojím sa s tebou, ale najskôr nás čaká sľub,
ktorý je na našom dvore tradičný.
Povedz mi, čo mám sľúbiť.
Tri dni sa môžeš hocikde skrývať.
Keď ťa nájdem,
tvoja hlava skončí na bodci.
Ak ťa nenájdem,
budem ti plnoprávnou manželkou.
Dúfam, pôvabná dáma, že nedopustíš moju smrť.
Na bodáku neskončí moja hlava, ale iný dar.
A teraz ten sľub.
Jeden, dva, tri,
ber si chlapca čo ti patrí.
Ak sa bude zvíjať a kričať, ty budeš naopak mlčať.
Poďme.
Opíš ma.
Prečo ta mám opísať?
Pozrime si staré pece…
Opíš ma a pôjdeme.
No…
- Je to skúška? - Je to hra.
Aké mám vlasy?
Rozpustené.
Nie.
Zopnuté… Do vysokého copu.
Do vysokého copu… Si tragický.
Ale…
Len chrlíš slová.
Veď si ma teraz videl.
- No… - No…
Pozeral som sa na teba, nie na to.
- Na čo si sa pozeral? - Na teba ako celok.
- Na mňa ako na celok"? - Hej.
- Tak opíš moje topánky. - Máš obuté
- čierno-sivé šľapky. - Nie.
- Biele. - Nie.
- Si bosá. - Hej.
Dobre!
-Ktoré šaty? -Tie svetlo modré.
Áno… Opasok?
To neviem.
Ale kráľov syn sa stratil,
prekročil hranice zakázanej, opustenej zeme.
Jeho mysli sa opäť vrátila ku kliatbe,
takže nevidel princeznú, ktorá stála pred ním.
Všetko sa to stalo veľmi dávno
a kto môže naisto povedať, či to bolo tak,
alebo nie.
Už neostal nikto, kto by to vedel povedať.
Udržiavajte vizuálny kontakt čo najdlhšie.
Cíťte intimitu a blízkosť, ktoré vás spájajú.
Potom príde príťažlivosť a náklonnosť,
bez potreby slov.
Udržiavajte vizuálny kontakt čo najdlhšie.
Cíťte intimitu a blízkosť, ktoré vás spájajú.
Potom príde príťažlivosť a náklonnosť,
bez potreby slov.
Odjakživa mám ten strach…
A je smutné nevedieť,
odkiaľ plynie a čo s ním robiť.
Ale základná potreba je rovnaká. Všetci chceme byť milovaní.
Všetci máme niečo, nemôžeme nikoho súdiť.
A to je v poriadku. Je skvelé, že sme tu.
Dopekla, neviem, ako to povedať, ale hanbím sa za seba.
Fakt, keď si uvedomíš, čo to znamená...
Stačí len byť... Je to tak ohromujúce.
Niekedy až tak, že neviem, ako sa s tým vyrovnať.
A potom sa jasne ukáže, o čom to celé je.
Rozmýšľala som, že keď to na mňa príde,
je to také veľké a úžasné a je ťažké to zabrzdiť.
Je to až príliš šialené.
Neviem, ako to zvládať.
Ale na druhej strane, je tu toto telo a mozog...
A len sledovať to živé, dýchajúce telo
je neuveriteľné., Robí ma to šťastnou.
Pretože nie je ľahké tu byť.
Ale je to dobré.
Všetko to vychádza zo mňa a to ma upokojuje.
Zachraňuje.
Lebo viem, že som v bezpečí.
Je ťažké ostať v bezpečí a tak...
A je to nedokonalé a krásne...
Dotýka sa ma to a robí ma to šťastnou.
Ak zaspíš, naštvem sa.
Povedz mi príbeh.
- Aký? - Neviem. Aký chceš.
Neviem, čo ti povedať.
Tak mi čítaj.
- Čo? - Neviem.
"Ale, pred miliardami rokov,
primitívne baktérie vyvinuli fotosyntézu,
ktorá im umožnila využiť slnečné svetlo a CO2 na kŕmenie.
Ako súčasné rastliny, aj tie baktérie vypúšťali kyslík
do atmosféry a oceánov cez fotosyntézu.
Kyslík umožnil vývoj eukaryotov.
Život v primitívnom štádiu ďalšiu miliardu rokov stagnoval,
- až dol 57 tisíc…" - 57 miliárd ad 7000 biliárd rokov…
Prestaň, je to hrozné.
Čo?
Prestaň čítať.
Prečo je to hrozné?
Nechcem skončiť ako eukaryota.
Neskončíš ako eukaryota, Clara.
Tak niečo iné.
To ešte potrvá.
- Veci sa transformujú. - Nechcem sa transformovať.
Na čo?
Chcem ostať aká som, s nosom, ústami, vlasmi, rukami.
Chcem, aby sme ostali rovnakí.
Clara, no tak…
Aby si vedel, som silná.
Nechaj ma tak.
Kliatba sa nedala ľahko prelomiť.
Takže, zo smútku,
som začala hovoriť blbosti.
- Clara. - Dostala som ťa.
Dostala si ma.
Kto si?
Prečo si prišiel?
Ak to fakt chceš vedieť, už sa nehrám.
Sivá, sivá jeseň
Nečakala som ťa v lese
Kým som nezozbierala... Obilie.
Pozerala som na teba, nespoznala som ťa.
Prišiel si s poklonou Čakala som za oponou
Povedal si to dva krát, Rozhorela sa vatra.
Rozvírila som vlny A boli sme v nich ako člny.
Rozmrazila som chlieb, A teba som našla bdieť.
Chytila som sliepku. A prešla som viesku.
Tužka z ruky letela Ako lietadlo bez zreteľa
Lietadlo, keď vzlietneš Vezmi ma kam pôjdeš
Zober ma k vode Kde napiť sa pôjdeš
Zober ma k rieke Nauč ma kde tečie
Ostaň so mnou, slabá som No pri tebe nie
Silná ako skala, rýchla ako šíp
Nech žiješ Šťastne na veky, kým nezomrieš
Bravó!
To bola rozprávka?
- Tvoja rozprávka? - Nie. len báseň.
Naučila ma ju učiteľka Silvia.
Má kučeravé vlasy a dobrú francúzštinu.
Dozerá na nás aby sme robili len dobré veci.
Clara…
- Pôjdeme do hniezdočka? - Nie…
- Áno. - Fakt nie.
Fakt áno.
- Poď do nášho hniezda. - Nechcem.
- Do hniezda! - Sem? Nechcem.
Ak to chceš vedieť…
Keď som bola malá, padla som, ocko ma zdvihol...
Ak to fakt chceš vedieť, nechcem to povedať…
Môj mladý malý ocko…
Ak to chceš vedieť, môj ocko vyzeral lepšie, ako ty.
Môj ocko môže zbiť tvojho.
Otvoriť!
No tak, Clara.
Myslel som, že si lienka.
- Zdriemnime si. - Nie som lienka.
Ale si.
A nie som malá, Prečo toľko vymýšľaš?
Myslíš, že ma oklameš?
Si zlý chlapec.
Nevieš blbnúť a uťahuješ si zo mňa.
- Neuťahujem. - Ale áno.
Si múdra princezná.
Ale teraz musíme ísť spať.
Áno.
- Prestaň, dobre? - Hej.
Prestaň.
Bianca ovoniavala bábky po cikaní.
- Prestaň. Clara. - Bolo to akoby
nevedela, čo robiť. Tak čo urobila?
Poďme spať.
Objím ma.
Objím ma a miluj ma.
Krásne ma miluj.
Nemiluješ ma správne.
- Ale áno. - Nie.
Ani si len neumývaš zuby a nestriháš nechty.
Udriem ťa pravítkom. Sem.
Pošlem ťa do kúta.
Do kúta, ty beťár.
A žiadne hračky.
Trest, nie zábava.
Rozprávaj normálne, doriti.
Už to nezopakuj…
Prehnal som to, ale bol som naštvaný.
Porozprávaj sa s ostatnými a stretneme sa v nedeľu.
Porozprávam sa aj s Vladom.
Dúfam, že Liana príde.
Minule sa tak ožrala.
Teraz si len oddýchneme.
Ak budeme chcieť...
Preberme to s ostatnými..
Uvidíme.
Hej. Aj ja… Bozkávam ťa.
Ďakujem.
Vďaka, že si tak dobrý a trpezlivý.
Prepáč, že mi občas prepne, ale...
Spanikárim a neviem, čo robiť…
Ďakujem, že si tak dobrý a nežný.
Čože?
Čo tak pozeráš?
Som nežný?
Áno.
Dobrý a trpezlivý?
- Som nežný? - Áno, si.
- Stále som? - Áno, som!
Hovor, koza, stále som nežný?
Stále som nežný, psycho?
- Áno! - Aj teraz?
Áno, si skurvene dobrý a nežný a vždy budeš.
Sám a skrývajúc sa,
si spomenul na pierko, ktoré mal od havrana.
Akoby zázrakom prišiel k nemu krásny jastrab.
Kráľov syn mu vysvetlil svoju situáciu.
Môžeš mi pomôcť?
Samozrejme, pane.
Poď za mnou a neboj sa.
Skúsme to.
Dotykom krídla ho zmenil na jastraba
a dovolil mu letieť s kŕdľom s vetrom opreteky.
Vidiac ho na streche nebies,
ukázala naňho prstom a povedala:
Tam si, ty malý darebák.
Poď dolu. Čo sí? Vtáčatko?
Nezbavíš sa ma ani v nebi.
Ahoj.
Mal si ísť spať. Nemusel si ma čakať.
Čo sa deje,?
Nič.
- Kto tu bol? - Kto tu mal byť, doriti?
Nechápem prečo si naštvaná.
Nejdeš do postele?
Hneď.
Vlad…
- Počúvaj, Clara... - Čo sa deje, Vlad?
- Prečo so mnou nehovoríš? - O čom?
- Prečo mi to nepovieš? - Čo?
No…
- Jasne sa niečo deje. - Prečo?
- Správaš sa tak. - Lezieš mi na nervy.
- Si taká, odkedy si prišla. - Vedela som, čo príde.
Prosím, chcem spať.
- Takže mi to nechceš povedať. - Čo?
Že tu neboli len baby,
ale aj Mihai a rozdali sme si to na záchode.
To si chcel počuť?
Si taký idiot.
Prepáč.
Je mi to ľúto.
Prečo si taký idiot?
Neviem prečo si taký idiot.
Ty idiot.
Bola tu len Vera a…
Asi ti šibe.
Prisahám, že si sa zbláznil..
Prečo teraz, prečo tak rýchlo, neviem. Ale už to nezvládam.
Dnes mi stŕpli prsty a druhá ruka.
Nielen malíček a prstenník,
ale aj ostatné.
Možno ti chýba kalcium a magnézium.
Nie.
Si unavený. Veľa si chodil.
Doriti. Netuším, čo som včera zjedol...
To je jedno, aj ja zabúdam.
Preto si ovoniaval konzervy?
Áno.
Ak je to mozog, ovplyvňuje to čuch.
No tak, Vlad.
Nechceš radšej sex?
Žartujem.
Zábradlie…
Zábradlie.
Prestaň, Vlad. Nemáš nič s mozgom.
Zábradlie…
- Čo to robíš? - Zábradlie.
Môžu prísť problémy s rečou,
"porozumenia a vyslovovania."
Rieka Moldavia zbiera vodu
z Humoru,
Slatiny,
Neamtulu,
Rasce,
Topolity,
Valea Alby,
Bistrita sa spája s Cracaulom,
Trotusulom
s Tazlaulom Saratom a Celalalt Tazlauom,
Oituzulom, Casinulom,
Valea Seacou a Valea Reaou.
Barladul prijíma Barladet,
Socovat,
Vilnu, Rebriceu, Vaslui,
Vasluiet, Racovu, Crasnua,
Lohan, Docolinua, Obalnu,
Horiatu, Smilatutou, Berhoci,
Zeletin, Corad.
Ceremusul sa vytvára z Ceremusul Alby,
Ceremusul Negru a Putily."
"Jijia dostáva vodu zo Subany,
Sidny, Miletinu, Bahlui, Bahluietu, Sircy."
"Prutul dostáva vodu z Colacinu…"
Princ bol stále prekliaty...
"Ciuhur…"
a stále sa trápil.
"…Corovia, Caminca, Caldarusa, Jijia, Garla Mare…"
- Čo tu robíš? - Dopekla, Clara.
"Vílí prach"…
Dali ti ho víly.
Vďaka.
Poďme plávať.
Nechce sa mi.
Poďme sa ochladiť.
Prídem neskôr.
Poď.
Dobre, idem.
Fajn.
Drž sa.
Uvoľni sa.
Prečo sa tak správaš?
Prečo sa tak, kurva, správaš?
Neviem, čo sa deje, ale takto to už nejde.
Je to tak intenzívne,
a neviem, ako sa správať, čo robiť.
Nemyslím, že ti pomáham.
Nerozumiem.
Nemám trpezlivosť...
Aj keď zavoláš, bojím sa, čo sa deje.
Keď niekto niečo povie, rozmýšľam, ako zareaguješ.
Možno je to kvôli mne,
tá tvoja nálada, ten strach.
Neviem cítiť to, čo odo mňa chceš.
Nie som tak dokonalý, ako chceš.
Ale som tu.
My sme tu.
Dvaja lúzri, ktorí robia čo môžu.
Možno je to tak.
Len tak.
Tebe to nestačí. Neviem prečo.
Nie je to nepodstatné.
Nie je to zlé.
Neviem.
Asi som neschopný.
Je to...
Je to zlé…
Z tej posadnutosti šťastím som nešťastný.
A zdeprimovaný.
Clara.
- No tak. - Nechaj ma.
Buďme spolu nešťastní.
Možno to nie je zlé.
Neviem či ťa milujem, alebo čo to znamená.
Vždy, keď povieš, že si šťastná, bojím sa.
A neviem o čom je "veľká láska".
Doriti.
Som s tebou šťastná.
Sme tak šťastní.
Sme, že?
Máme šťastie, že sme sa našli.
Hodíme sa k sebe.
- Že sa k sebe hodíme? - Áno.
Naozaj.
Páčia sa nám rovnaké veci.
Dotýkajú sa nás rovnaké veci.
Rovnaké farby, čísla.
- Mne sa páči sedmička. - Mne štvorka.
Záleží na tom, že obaja milujeme domácu orieškovú čokoládu.
Áno.
- A font Calibri. - Iný nepoužívam.
A rovnaký filter na fotkách.
Rovnaké konštelácie.
Rovnaký druh dreva.
Rovnaký stavebný materiál.
Rovnakú veľkosť kníh.
Rovnakú teplota.
Rovnaký spôsob pozerania na strom baobab.
Máme radi rovnakú časť dňa.
- Medzi 17:37. - A 7:42.
A rovnaký filter na fotkách.
- Obaja vieme zadržať dych na... - 267 minút a 30 sekúnd.
Máme toho toľko spoločného.
Uvedomuješ si, aké máme šťastie, že sme sa našli?
Aké sú šance na takúto zhodu?
- Žiadne. - Presne, láska!
A my sme sa našli. Je to fantastické.
Čo urobíme, keď sme tak šťastní?
Kráľov syn sedel a rozmýšľal
a spomenul si na včelu.
Mihnutím oka bola pri ňom.
Povedal jej, čo si želá a ona mu odpovedala:
Poďme na to.
Dievča si zobralo ďalekohľad a hľadalo ho,
celé dni, ale nič.
Už nevedela čo robiť.
Cítila, že je nablízku, ale nevedela kde.
Včela zmenila princa
na hnidu a dala jej ho do vlasov.
Ona medzitým cez ďalekohľad sledovala more, zem a oblohu,
ale nikde ho nevidela.
Večer, unavená z hľadania, povedala:
"Daj vedieť, kde si.
Cítim ťa, ale nevidím ťa.
Porazil si ma. Budem tvoja."
Skončime s tým. Už to nechcem.
Už sme sa hrali dosť.
Som unavená.