Skönt att kunna ha ljusen på
utan att behöva oroa sig för u-båtar.
Men saknar du inte spänningen?
Det är Kraken! Vi kommer att dö!
För 8 000 år sedan sjönk Atlantis under havets yta,
Den stora kristallen, öns kraftkälla,
låg gömd under staden.
Utan Atlantis hjärta
tycktes mitt folk vara dömt till långsam utplåning.
Men nu har vi återfötts!
Skynda på!
Vi måste tillbaka till tronsalen.
Håll i dig.
Åter skiner Atlantis hjärta över oss,
helar oss, ger oss styrka.
Vi använder kristallens kraft för att bygga upp staden igen
och återge vår kultur dess storhet.
Belysta av den stora kristallen,
blomstrar vårt folk igen
Vi har avslöjat hemligheter som varit förlorade i tusentals år.
Staden är åter centrum för kunskap och lärdom,
inte okunnighet och fruktan.
- God dag, drottning Kida! - God dag! Tappa inte den där!
Min far valde att gömma kristallen
hellre än att riskera att dess krafter skulle missbrukas.
Som drottning kan jag bara hoppas att jag gör det rätta.
Så passande!
Den gamle kungen behöver inte gråta längre.
Obby, Obby, jaja, det räcker!
Försök att uppföra dig.
Jag trodde aldrig det skulle gå så fort att bygga upp Atlantis igen.
Vi förstår bara en bråkdel
av vad kristallen kan lära oss.
Möjligt, men jag förstår att det hade varit omöjligt utan dig.
Okej. En sten.
Du kommer att bli världens knubbigaste lavahund.
Vad är det Obby? Hör du något?
Drottning Kida,
Inkräktare närmar sig staden!
De kommer genom lavarören.
Var är vaktkaptenen? Flygarna får möta dem!
Vänta! Det är inte inkräktare!
Det är våra vänner.
Det är underskönt!
Fantastiskt vad man kan göra med lite spackel och färg.
Audrey! Vad gör ni här egentligen?
Kollar bara så att du inte rör till det för mycket.
Kom hit.
Två för att du blinkade.
Tack så mycket. Bara inte hösnuvan blommar upp.
Hej på er.
Nå, vem vill visa mig runt i staden?
Åh, låt mig!
- Jag gör det! - Nej, jag såg henne först!
Nej, ta mig!
Pojkar, pojkar! Ni är söta båda två. Vi går allihop.
Mesdemoiselles!
Gissa om jag har saknat er!
Varför är ni här?
Mår mister Whitmore bra?
Du får väl fråga honom själv?
Mister Whitmore!
Inte nog med att jag mår bra,
kristallen får mig att känna mig 20 år yngre.
Men jag är ändå ingen ungdom.
Och det här måste vara prinsessan Kida.
Fast jag antar att det är drottning Kida nu.
Och du måste vara mister Whitmore!
Tack. Du förde Milo till mig och gjorde allt det här möjligt.
Kom, vi går in och får oss något i magen.
Beslutet att stanna här
var inte så svårt som jag trodde.
Rädda mig!
Det här måste ni prova.
Pepparsås. Har alltid med mig den flaskan.
Sätter lite sprutt på det mesta.
Funkar även bra som färgborttagare.
Fiin,
jag tror min mat rör på sig.
Bäst att äta fort, innan den smiter.
Dessutom är levande mat lätt att svälja.
Håll bara huvudet rätt
så kryper den ned själv.
Din farfar hade varit stolt över dig, Milo.
Inte nog med att du upptäckte ett försvunnet imperium,
du räddade världen från det som Rourke tänkte göra med kristallen.
Och nu hjälper du till att bygga upp det ärorika Atlantis.
Inga dåliga meriter för en kartograf.
Om han ändå fått se allt det här.
Och fått möta Kida.
Jo, det är visserligen trevligt att träffa er igen.
Men något säger mig att det inte bara är därför ni är här.
Tyvärr har du nog rätt. Det är trubbel uppe på ytan.
Jag har ju redan läkare,
grävare,
sprängämnesexpert,
och mekaniker, de bästa inom respektive område.
Men det är en expert jag inte har -
- en expert på Atlantis.
Men vad ska du med en ...?
Flera fraktfartyg har förlist i Nordatlanten.
De överlevande pratar om ett sjöodjur.
Då tänkte vi genast på er gamla vakthund.
Leviatan?
Just det. Snacka om bamsigt sjöodjur.
Det sista man vill se i vattnet.
Bortsett från min faster Rose i baddräkt.
Rar kvinna, men lite kraftigt byggd.
Tur att den kände igen oss den här gången.
Men det kan finnas andra varelser.
Min far lät bygga många liknande maskiner.
Han tog hjälp av kristallens stora krafter
och utvidgade Atlantis gränser.
Det kriget kunde lett till världens undergång.
Och nu tycks det som om kriget inte är över.
Då följer Milo och jag med upp till ytan och avslutar det.
Kida, det kan du inte. Jag menar, du är drottning !
Reparationerna är redan i full gång.
Stora rådet kan ta hand om det löpande.
Och jag ...
Jag känner mig ansvarig för det min far gjorde.
Jag vill förstå hans beslut.
Och jag tror inte svaren finns i Atlantis.
Det är så typiskt.
När man äntligen kommer upp till ytan är det så dimmigt att man inte ser något.
Allt i din värld är nytt för mig.
Himlen, molnen,
allt här på skeppet. Vad är det här ?
Den har man till livräddning.
Så man bär den och den håller en vid liv?
Som våra kristaller!
Nej, man kastar den till någon i vattnet.
Åh ! Så det är en sorts lek?
Nej, man kastar den bara om någon håller på att drunkna.
Är det inte lite svårt för dem att leka då?
Två veckors flackande i Nordsjön
och ingenting. Ingen bläckfisk, ingen manet
och ingen hummer från Atlantis.
Vi får inte ge upp än, Vinny.
Tänk om vår kristall har skapat ett nytt monster?
Allt kanske är Atlantis fel.
Vi har värre problem att bekymra oss om
än vem som bär skulden.
Sist vi sköt på vidundret,
lyckades de här inte ens kittla det.
Audrey, om du fortsätter "kittla" den där
är vi snart spridda över halva Nordsjön
Säg nåt mer jag redan vet.
Ta det lugnt bara. Doktor Fiin är inte här med plåsterväskan.
Det här är min specialblandning.
Jag börjar med en smet av gelatinöst nitroglycerin,
droppar över med en laddning trotyl,
och garnerar med lite finmalt svartkrut.
Och oregano. Blir inga bra bomber utan oregano.
Det ger en väldigt fin boom.
Nu ska hummern få sitt.
Jag tror inte det här är Leviatan.
De överlevande sa något om Kraken,
ett mytiskt norskt havsvidunder
med flera hundra meter långa armar!
Liknar inte alls det vi såg i Atlantis.
Men Atlantis uppfinningar byggde alltid på riktiga djur.
Som jättebläckfisken.
Det kanske inte är ett havsvidunder,
men det kan ändå vara en krigsmaskin från Atlantis.
Hon har rätt!
Ingen varelse av kött och blod
kan sänka ett fraktfartyg av stål.
Det är något som skakar skeppet!
Det sliter upp luckorna!
Min ost!
Du kan få den.
Till u-kapslarna!
Vinny, vi måste få odjuret ur vägen !
Uppfattat, extra oregano.
Utskjutning i egen takt!
Nästa gång: chilipulver.
Det där lät inte så bra!
Den drar ner henne på styrbordssidan.
Var är Milo och Kida? Jag såg dem aldrig lämna rampen.
Milo, är du där? Kida?
Kom igen, reservbattterierna.
Dags att hoppa in!
... och täck mig medan jag letar efter Milo.
Det är Milo här. Vi går på reserven, sjunker fort, ingen styrförmåga.
Vi har en större läcka ...
- Läckor! - Läckor, och sprickor i rutan.
Om barlastventilerna fungerar
kan du spola ur vattnet genom att omdirigera trycket via tuberna ...
Audrey ! Vi har vatten upp till rumpan.
Inga gör-det-själv-tips här!
Ok, vi kommer.
Okej, okej vi är på väg! Jösses ...
vi är på väg rakt in i en bergvägg!
Det där är inget berg.
Vi fixar det, Milo.
- Akta styrbords dykvinge! - Inga problem.
Var är Kraken?
Den är försvunnen!
Skönt, den kom inte från Atlantis.
Det gör mig inte lugnare.
Varelsen bucklade skrovplåtar i både för och akter.
Vi har tur om vi klarar oss till varvet.
Jag skickar ut någon efter er.
Ingen fara med oss kapten. Ta er i hamn istället.
Det ligger en fiskeby nordost om oss.
Hämta oss där efter reparationerna.
Det där var din u-kapsel.
Den tänker inte jag ersätta.
Okej, nu tar vi oss i land så fort vi kan.
Vad är det med dig, Vinny?
Skraj för att ta en svängom med havsmonstret?
Jag har inget emot en liten svängom,
men jag vill inte vara här
när bomberna på u-kapseln slår i botten.
Fisket har visst inte gått så bra, på sistone?
Det är inte så konstigt.
Den där tentakeldemonen har väl slukat all fisk för länge sen.
Varför är den då kvar här?
För att den inte äter fisk längre.
Det kanske är därför de byggt byn så högt upp.
Man vill inte att den där saken ska komma på middag.
Inte speciellt vänlig, eller hur?
Vad är det som luktar? Det stinker rutten fisk.
Varför får alltid jag skulden?
Jag har badat!
Nyligen!
Ingen här uppskattar fin parfym.
Lugn, Moliere. Hon står i lä från dig.
Det är troligare att vi känner mögellukt.
Allt är vått av dimma.
Men du skulle behöva ett bad.
Har ni sett.
Intressant sätt att locka hit turister.
Milo, vi får sällskap.
Jag heter Edgar Volgud,
fredsdomare här i byn.
Vad har ni för ärende hit?
Trevligt att träffas. Mitt namn ...
Jag tvivlar på att något här i Krakenstad
kan angå er.
Och ert lilla husdjur som nästan sänkte vårt skepp då?
Ert skepp kommer att repareras på ett varv i Trondheim.
Ni bör resa omedelbart.
Vägarna är förrädiska nattetid.
De kan säkert börja reparera utan oss.
Vi tänkte stanna ett tag och njuta av utsikten här.
Trondheim har vackra utsikter.
Hur som helst, vi stannar.
Fröken Eliassen driver stadens värdshus.
Hon kan ge er logi för natten.
En chaufför tar er till Trondheim i morgon.
Jag har sett honom förut nånstans.
Troligen under en sten.
Påminner om en igel, eller en orm
eller något mer salamanderlikt.
Nej, Obby!
Han föddes faktiskt i en vulkan.
Var inte Volgud statyn också?
Då är han ännu äldre än han ser ut,
vilket är förbaskat gammalt.
Det sägs att han slöt en pakt med djävulen om evigt liv,
men glömde be om evig ungdom.
Det här driver fukten ur era kroppar.
Tack, mademoiselle. Tack.
Tack så mycket ... Fröken Eliassen?
Inger.
Det finns ett mörker runt Edgar Volgud.
Och hans skugga har dämpat all glädje som fanns här.
Vi borde flytta, men världshuset är allt vi har.
Det är inget bra ställe för mig och mitt lilla barn.
Men inget kan förändras här förrän dess makt är bruten.
Dess?
- Menar du Volguds? - Eller havsvidundrets?
Jag ska göra i ordning era rum.
Men håll er borta från Edgar Volgud.
Och åk härifrån så fort ni kan.
De måste göra något åt sin turistnäring.
Kom, vi följer hans lykta.
- Var kommer ljudet ifrån? - Vad är det?
Det är inget jordiskt ljud!
Jo. Det är en fågel. En jättestor albatross.
Eller en... gråtrut.
Med matsmältningsproblem.
Nej, det är röster. Men jag hör inte vad de...
- Var är Volgud? - Lyktan är borta!
Vi kanske går runt i cirklar.
Bäst att vi går tillbaka till byn.
Och vilket håll är det då?
Ditåt.
Gå mot ljusen.
Innan dimman tätnar igen.
Vänta lite. Lyssna på gruset.
Inte nu, Moliere.
Men det är söndervittrad granit,
vilket betyder att vi är på väg mot klipporna!
Ingen fara.
Just nu.
Var försiktig, Milo.
Jag klättrar ner till dig.
Stanna där du är.
Och jag som tänkte ta en promenad.
Audrey?! Säg någonting.
Tack så hemskt mycket för att du ledde oss utför ett stup.
Men jag gick ju
mot ljusen, borta i byn.
Det är mer som är skumt här än det där havsvidundret.
Åh, typiskt. Nån håller på med hokuspokus.
Jag hatar hokuspokus.
Jag når inte!
Jag måste hoppa!
Hoppa inte. Jag kommer ner.
Det är för trångt! Jag måste hoppa.
Audrey, som gruppens ledare beordrar jag dig att inte hoppa.
Det var droppen.
Där ser du.
Du kan inte leva utan mig.
Samla ihop främlingarnas grejer...
och bränn dem!
Vad är det med dig, Volgud? Tror du att vi har löss?
Du verkar överraskad att se oss.
Definitivt orm eller igel.
Salamandrar är för söta.
Vi vill höra mer om Volguds pakt med djävulen.
Det är bara en gammal amsaga. En folksägen. Inget mer.
Inger, vi vill hjälpa till.
Liv har spillts ute till havs.
Och antagligen här också.
Tänk om mitt älskade barn kunde leka utomhus.
För länge sedan försvann fisken i havet.
Vår by var nära att dö.
Då slöts ett avtal.
Folkets själar mot byns liv.
Med Kraken!
Även känd som djävulsfisken.
Våra behov tillgodoses, men ingen kan lämna byn.
Och solen har inte lyst sen dess.
Folklore eller inte, det finns en koppling mellan Kraken och den här byn.
Volgud delar ut mat och annat, men varifrån?
Kanske från en dold grotta?
Jag kan leta. Skulle bli en riktigt fin boom.
Svaret stirrar er rakt i ansiktet!
Se bara hur en vulkanisk bumling
har maskerats till en sedimentär bergart.
De kunde lika gärna sätta upp en stor skylt.
Jag tycker de ser likadana ut.
Ja, men dina styvföräldrar var inte nakenmullvadar.
Det förklarar en hel del!
Allt kommer från det sjunkna fartyget.
Där är Volgud!
- Volgud kontrollerar Kraken! - Hur då?
Med matrester och en ihoprullad tidning?
Han behöver inga matrester.
Det är någon sorts mental kraft.
Se på arbetarna. De ser hypnotiserade ut.
Jag tror han använder kraften för att förslava varelsen
och säger vilka skepp den ska anfalla.
Om vi kan störa Volguds koncentration, tappar han kontrollen över Kraken.
Kittling kan fungera.
Ingen kan koncentrera sig när han blir kittlad.
Eller, öh, en bomb.
En bomb är väldigt distraherande.
Vänta. Var är Audrey?
Hämta Audrey! Jag distraherar honom!
Va?
Men han är medvetslös Det borde släppa då.
Okej, då kör vi plan B. Som i bomb.
Nej, inte på varelsen!
Upp i taket!
Bäst att välja mål innan jag tänder stubinen.
Mot u-kapslarna!
Vi måste hindra Kraken från att komma ut!
Ur vägen, era barbarer!
Hör du mig Moliere!
Vi måste hitta utgången.
För om vi lyckas täppa igen den är Kraken fast.
Audrey, mår du bra?
Ja, nu så.
Det var läbbigt!
Alldeles kallt och slemmigt.
Allt blev dimmigt, som om jag drunknade.
Skärp dig!
Det är för mörkt för att se. Avfyra magnesiumblossen.
Vad gör ni? Vi ska ju smyga oss på... !
Dra mig framlänges!
Den är redan ute!
Akta er för tentaklerna!
Skojar du? Jag provar ett skott.
Det går inte! Jag får inget vettigt läge.
Vi tar honom!
Gapa stort, dags att äta!
Varför gör du inget?
Avfyra ...
Säg till honom att se upp.
Han träffade nästan Aud...!
Se upp!
Skjut på bläckfisken, inte på oss!
Vincent har blivit galen! Hans blick är helt tom!
Men Volgud!
Det är inte Volgud! Det är Kraken.
Javisst ! Det är Kraken som har den där kraften.
Faran över. Jag har distraherat honom.
Akta! Monstret kommer!
Vilken konstig grej.
Jag har bara ett skott kvar!
Samma här!
Sätt fart mot stranden!
Vi måste upp på torra land!
Är du galen? Du är på väg rakt mot den!
Jag ska distrahera honom. Mina ögon!
Jag såg Milos u-kapsel.
Den är fullastad med torpeder.
Vi kan spränga allihop på en gång.
Det gör vi!
Vet ni, jag tror herr Bläckfisk
var lite hokuspokus hela han.
Kraken hittar man inte i några biologiböcker.
Förbannelsen är hävd, fisken är tillbaka
och möglet är bortskurat.
Så om något stinker nu ...
Vad är det? Varför gör du så med handen?
Det är fisken!
I 8 000 år har jag sett samma ansikten.
Det känns märkligt att möta nya människor.
Och var ny person har nya tankar och idéer...
Din värld kan ge så mycket.
Jag hoppas att mitt eget folk, människorna i Atlantis,
ska nå dit en dag.
Det tror jag säkert de kan.
Ditt folk kan uträtta stora saker - som vi gjorde här.
För utan Kraken kan människor som Inger
ge sina barn en trygg framtid.
Vi kan aldrig nog tacka dem.
Nu kan du växa dig stor och stark,
och en dag bli den viktigaste personen i byn.
Så, ge mamma en riktigt stor kram!
Säg inte att det är samma sörja som vi fick på väg till Atlantis.
Det kan du skriva upp.
Jag sa ju att det skulle hålla och hålla och hålla sig.
Och nu är det ni som ska äta och äta och äta det!
Just precis, Maggan. De visade mig runt i staden.
Jo, de grät som barn, men vad gör man?
Keemot var alldeles för klängig.
Ta det lugnt, Moliere.
Ahbin obesaggier är inte vana vid så varierad föda.
Det är bara några blandade silikater som jag ändå tänkt slänga.
Det är bra för tandköttet.
Men var är Kida?
Det är ännu vackrare när snön smälter.
Den här gången var det inget havsvidunder.
Men tänk om det finns andra vapen från Atlantis där ute?
Njöt du inte av utsikten?
Kristallen kanske är för mäktig.
Den kanske bör ligga begravd.
Men ditt folk, de har återfått så mycket.
Kan du skicka in dem i mörkret igen?
Hur stor är risken att det här tvätteriet också exploderar?
Så det var min sista blomsterhandel.
Men jag kanske köper ett tvätteri.
Så nu när vi vet att det inte är något havsvidunder som härjar,
förstår jag om ni två vill hem till Atlantis.
Ursäkta mig.
Tvätteri och pyroteknik.
Men jäkta inte.
Ta er tid att upptäcka världen.
Flyget betalar jag.
Det är mycket generöst.
Får jag be om lite uppmärksamhet?
Så där ja.
Det är doktor Fiin.
Det är trubbel nere i sydväst.
Sam har jobbat i många år åt mister Whitmore.
Specialist på att snoka upp sällsynta saker.
Men den här gången, var det han som blev hittad.
Och han sa alltså något om prärievargar i en sandstorm?
Nej, inte riktigt.
Snarare en sandstorm gjord av prärievargar
som var gjorda av sand.
Är det ovanligt i er värld?
Jo, så är det allt.
Men jag förstår inte varför jag skulle med hit.
På grund av den här.
Milo, den är från Atlantis!
Ja, var hittade du den här?
Det får du fråga Sam.
Är det nån som ser om han andas.
Han kanske är död.
Han sover bara.
Efter vad han har varit med om behöver han vila.
Va, kaktusråttor överallt!
Det är som det ska mister McKeane.
Du är i säkerhet. Mister Whitmore har skickat oss.
Gamle gode Preston.
Bäste man jag nånsin jobbat åt.
Unge man, skulle du kunna fluffa upp kudden?
Kanske en droppe vatten?
Strupen är som sandpapper.
Vad är det?
Sendrag i fossingen.
Kan du massera den lite?
Och du tror att det var vargar som gjorde det här?
Nej det var inga vanliga gråben.
Det var ondsinta sandvargar!
Det hade varit vindstilla hela dan,
men nog hörde jag hur det blåste upp över högplatån på kvällen.
Trodde jag blivit helt snurrig
när jag såg dammdemonerna ta form i månskenet,
deras röda ögon såg ut att bränna hål rakt igenom själen min.
De virvlade ner för klippan som de värsta spöken!
Jag sprang hem till skjulet och reglade dörren.
Trodde jag var säker inomhus. Jag hade fel.
Klöste mig, så det kändes som en för liten ylletröja en stekhet dag!
Som tur var hade jag mycket baconflott
att gnida in i skinnet för att lindra klådan.
Matdags.
Mr McKeane, vad har vi sagt om det där baconflottet?
Funkar bättre än nåt av era förgrymmade hopkok!
Jag skulle hellre ta en dust till med vargarna.
Kommer han att bli bra?
Ja då. Vi flyttar honom till sjukhuset i Scottsdale.
Så blir han deras problem!
Var hittade du den här?
I en urna.
Vilken urna?
- I en packlår. - Vilken packlår?
- I mitt skjul. - Vilket skjul?
Kunde just tro att det var här han bodde.
Ni såg ju hur han åt, va? Bor som han äter. Slafsigt.
Hembiträdets lediga dag?
Kvarts, silikat blandat med lokal lera.
Lätt nötsmak. Ingenting ovanligt.
Det är inte bara sanden som är nötig här.
Allting verkar ha slipats ner.
Till och med fönsterglasen. Av sanden?
McKeane sa att det var sandstormsvargar.
Mycket sand, men inga vargar. Och inga spår av tassar.
Verkar som packlåren är...
Borta? Dunder och dynga!
Jag vet vilken luspudel som tog den också.
Det är den baksluge, genomlömske, skallerormen
Ashton Carnaby!
Han driver en liten handelsplats utanför stan.
Men var försiktiga.
Han är halare än en svettig padda i spöregn!
Vi ser oss omkring lite först.
Vi har inga bevis för att den där Carnaby stulit Sams packlår.
Nej ! Obby, plats! Plats!
Han är en... brasiliansk leguan.
Äter precis vad som helst. Tro mig.
En del saker här är hundratals år.
Åh, titta. En antikvitet.
Hur ska man kunna använda dem
när de ligger bakom glas?
Det är för att skydda dem.
Jag vet vad spjutet är till för.
Men varför ligger det i en glaslåda?
Det är glaslådan som är skyddet.
Det är väl enklare att skydda sig med ett spjut än med en glaslåda?
Ja... nej!
Det är ett skydd mot tjuvar som kommer för att stjäla.
Varför skulle någon vilja stjäla en glaslåda?
Förkalkad kalksten, mer än, mer än 25 miljoner år gammal
från den cenozoiska eran.
Hydratiserat aluminiumsilikat,
med basalt, mest känt från Colorado-flodens södra bäcken!
Plastskräp!
Det ser ut som en väktare från Atlantis.
Nja, inte riktigt.
Mönstret är från nashonee-stammen.
Hur som helst, jag köper den.
Ho, ho, de orden gillar jag att höra.
För jag tänker sälja den! Carnaby var namnet.
Det där är en statyett av Kristallväktaren,
som kom från jordens inre med "Den blå elden".
Han var en stor lärare och kunde bota sjuka.
- Enligt legenden. - Hur mycket kostar den?
Tja, det är ett föremål i museiklass.
Slår vad om att priset är i museiklass också!
Den är sällsynt och jag har fått anbud.
- Räcker det här? - Kida, det där är jätte ...
Såld, en kristallväktare!
Ursäkta, mister Carnaby men var hittar ni alla föremålen?
Här och där.
Men de äldre föremålen är hundra procent äkta vara - jag lovar.
Det tror jag säkert.
Vi letar efter en packlår
som kan ha stulits från Sam McKeane.
Vilka är ni egentligen?
Vi är kollegor till Sam McKeane,
och han har bett oss leta efter packlåren.
Tyvärr.} McKeane brukar skarva lite.
Det blir väl ensamt där ute i öknen.
Så du vet ingenting om packlåren.
Om McKeane tappar bort packlårar med keramik, är det hans problem.
Vad ända in i glödheta öknen håller du på med?
Fingranskar skålen.
Inte alls illa.
Vill du smaka?
Kunde ha gått bättre.
Var det inte märkligt
att Carnaby visste att packlåren innehöll keramik?
Jag sa ju inte ett ljud om det.
Du har rätt.
Jag litar inte på den där Carnaby.
Jag gillar varken hans sätt eller hans falska små ögon.
Ögonen är ju själens spegel.
Vill du spegla dig i mina själfulla ögon?
Vänta, åkte vi inte nyss förbi honom?
De kanske är bröder?
Två gånger är en slump. men tre?
Jag anar ugglor i mossen.
Hallå där. Vill ni ha skjuts?
Det är långt att gå... vart som helst.
Mitt namn är Chakashi,
och jag åker gärna med er.
Han är från Brasilien.
Jag känner alla naturens skapelser.
Även denna är känd för mig.
Du råkar inte ha en tvilling, eller två, eller?
Många nashonee-män går ensamma i öknen.
Och vi ser alla likadana ut för utomstående.
Kistallväktaren, vår lärare och beskyddare.
Han avslöjade många hemligheter för min stam.
Stjärnornas banor, rätta tiden att så,
hur man helar sig själv.
Och precis som Kristallväktaren
ska vi också skydda våra heliga insikter från inkräktare.
De som plundrar vårt land för att förråda våra hemligheter
får stå till svars inför öknens urgamla makter.
En sandstorm?
Var kom den ifrån?
Den förföljer oss!
De urgamla makterna ska bevara våra hemligheter.
Något du om någon, borde förstå.
De försökertvinga oss av vägen!
Min nya vindruta!
Han är borta!
Men hur? Det är omöjligt?
Vi har värre problem än så!
De är här inne!
Nej! Försvinnn dammvovvar!
Det är så typiskt!
Insugets vridmomenttoleransventil är körd
och kolvarna har repat cylindrarna!
Jag förstod inte riktigt allt det där.
Jag bygger mina motorer från scratch!
Jag jagar bort lavahundarna som tuggar på ventilkåporna,
men ingen har sagt ett ljud om sandstormsvargar!
Om de har haft sand i grenröret, slutar jag!
- Fattade du allt nu då? - Vartenda ord.
Vi är tillbaka!
Vi är tillbaka på handelsplatsen.
Chakasi sa ju något om urgamla makter.
Bäst att hålla sig väl med dem.
Ännu bättre, plocka inte upp fler liftare.
Men jag sa ju åt er att försvinna!
Vi har några små frågor.
Jag har redan besvarat dem.
Fin leguan. Äter vad som helst.
Så du kan stå på menyn!
Hur visste du att det var keramik i Sams packlår?
Det gjorde jag inte...
Och vad vet du om en man som kallar sig för Chakashi?
Jag vet att hans bild finns på några målade stenar där inne.
Javisst! Chakashi! Nashonee-stammens vindande.
Skjutsade vi en ande?
Tror ni på den där vidskepelsen!
Vi blev nyss anfallna av vargdemoner i en sandstorm.
Samma osaliga andar som gav sig på Sam McKeane.
Och som nu letar efter den som har packlåren.
Lägg av. Det där är bara skrock.
Det doftar gammal keramik!
Du hade packlåren hela tiden!
Den är nerslipad.
Precis som insidan av McKeans skjul.
Det där kan ni aldrig bevisa.
Sandsten, kraftigt rödoxiderad,
basalt täckt med samma silikater
som i McKeanes skjul.
Än sen då?
McKeane hittade den i öknen, och när han låg på sjukan
hittade jag den i hans skjul.
Med andra ord: stöld.
Med andra ord: affärer.
Och dessutom är McKeane den ende som vet var den urnan kom ifrån.
Att döma av den höga alkaliehalten,
skulle jag gissa på en grotta på Mogollon-bergets sydsluttning,
ungefär två mil norrut.
Han är bra. Lortig, men bra.
Ärligt talat,
tog jag väl inte saken tillräckligt allvarligt.
Det finns många myter och mysterier här ute i öknen
och de där prärievargarna är bara ett exempel.
Du trodde ju inte på sånt.
Nåja, man vill ju inte sluta som McKeane.
Så om urnan återlämnas, kanske de osaliga andarna får ro.
Jag, Moliere, har lyckats!
Jag har hittat porten till den legendomspunna gång
som leder raka vägen in i det okända.
Det är bara ett hål.
Ett hål?
Se på linjerna i basalten, erosionens välvda skönhet,
lerans lätta lyrik.
Detta är inget hål,
det är en tunnel!
Jag struntar i vad du kallar det. Säg bara att vi får plats att gömma oss,
för vi får sällskap!
In med er, fort!
Jag ska rädda oss!
Gudars skymning!
Inget av det här kan existera! Inte på samma ställe.
Det är en blandning av alla kulturer från Idaho till Peru!
Nashonee, aztekisk, maya, olmekisk.
Mitt folk har varit här!
Kristallvakten var från Atlantis.
Hans läror påverkade alla dessa kulturer.
En liten bit av Atlantis finns överallt.
Carnaby, urnan passar i vilken nisch som helst.
Vad är det där?
Förlåt, det var jag.
Vänta, det var inte alls jag!
Jo, den där urnan.
Jag tror att jag behåller den ändå. Tillsammans med allt annat här.
En hemmagjord blandning av präriegräs
ger en utmärkt sömngas. Eller vad tycker ni?
Carnaby, din orm!
Givetvis kan jag inte låta er berätta för folk.
om min upptäckt!
Jag menar...
det är inga pengar i det?
Va? Carnaby!
Sovit gott ? Hoppas stengolvet var mjukt och bekvämt.
Jo då, den här mineralblandningen är jätteskön.
En av mina favoriter.
Det här ska du få betala!
Få se,
jag stänger in dig och dina vänner i grottan
och sen tar jag hela skatten själv ...
Det låter inte särskilt dyrt.
Jag visste att det var nåt skumt med dig. Sa jag inte det?
Jag sa : "Jag litar inte på Carnaby."
"Jag gillar varken hans sätt eller hans falska små ögon."
Och glöm inte det där om att ögonen är själens spegel.
Just det. Det sa jag också.
Nu får ni gott om tid att prata om era känslor för mig
medan jag blir rik.
Vi har funnit lämningar efter mitt folk här.
Vi kan inte låta honom förstöra allt!
Mister Carnaby, det måste ha uppstått ett missförstånd här.
Jag tror säkert att vi kan komma överens?
Spar på andetagen. De är snart en bristvara.
Ha det så trevligt!
Äh, det går inte!
Om vi bara kunde kapa repen.
Obby!Hallå, vakna nu!
Vakna!
Okej, lägg av!
Nej, nej, ta repen, repen!
Duktigt!
Nej, ta hand om dynamiten först!
Åh, ja, visst!
Du har varit till större besvär än jag väntade mig.
Så nu får jag ta hand om dig själv!
Nu har du ställt till det.
Gjort oss sura och allt.
Vad är det här?
Vedergällning.
Är det nån här som har ett hundben?
Vad hände med Carnaby?
Han är med oss nu.
Ni verkar vara goda människor. Men tyvärr.
Våra förfäders urgamla hemligheter måste bevaras.
Jag kan inte låta er gå.
Chakashi, vi har också en stor hemlighet.
Vi skulle aldrig avslöja er.
Vad är er hemlighet?
Låt mig höra om den är lika storslagen som den ni ser här.
Det går inte.
Som ni vill.
Ni har beseglat ert öde.
Om ni hade avslöjat er hemlighet,
hade jag inte kunnat anförtro er min.
Det var en kuggfråga.
Måste vara vargen inom mig.
Kida av Atlantis, och jag har många likheter.
Ditt folk reste jorden runt, undervisade och helade,
gjorde mycket gott.
Men de gjorde också mycket ont,
utplånade sånär både jorden och sig själva!
Min far fruktade att kristallens krafter skulle missbrukas.
Så han gömde den.
Den hemlighet du bär är varken ond eller god.
En stark och vis ledare vet när det är dags att dela med sig av kunskapen.
Det vore underbart om mitt folk slapp hålla sig gömda.
Om de fick beträda jordens yta igen.
Det valet är ditt.
Det var imponerande.
Jag hade varit ännu mer imponerad om han släppt av oss på marken.
Åskväder mitt i vintern?
Ja, nog är det underligt. Började tidigt i morse.
Men ni drabbades väl av underligt väder själva?
Det var okej.
Bortsett från att jag fortfarande hittar sand överallt.
Jag skulle inte ha nåt emot lite värme nu.
- Kanske bli lite solbränd. - Synd att jag missade det.
Du vet inte vad du pratar om.
Det var dammvovvar överallt!
Men jag hittade den här smaskiga skålen.
Ja mister Whitmore,
Kida och jag måste nog vidare nu eftersom...
Atlantis väntar.
Jag vet. Lika bra det.
Vi har haft inbrott inatt.
- Är allt väl med dig? - Ja då, jag mår fint.
Men det stör mig att någon kunde valsa in här
och stjäla något från väggen!
Ett uråldrigt nordiskt spjut.
Något av en antik brevöppnare.
Du skulle ha haft en sån där glaslåda som skydd.
Han måste ha kommit mitt i natten.
Och av spåren att döma hade han någon sorts hund med sig.
Det märkliga är att såvitt jag kan se,
finns det inga tecken på att han brutit upp fönster eller dörrar.
Vem det än var visste han precis vad han sökte
och tvekade inte att ta det.
Med detta ödets spjut,
skall jag, Oden,
kung över Nordens asar,
frammana världens slut.
Varför skulle någon ta ett gammalt spjut
när det finns så mycket annat skräp här?
Missförstå mig inte. Det är fint skräp.
Jag är mer intresserad av de här brännmärkena.
Som om blixten slagit ner.
Det kan inte vara blixten.
Se själva. Inget hål i taket.
Inget svartkrut. Inga sprängämnen.
Elden kommer inte från skyn i Atlantis, som den gör här.
Jag tycker inte om det.
Nä, samma här.
Mister Whitmore, jag antar att det inte var något vanligt spjut, eller?
Är några av mina saker vanliga?
Hur som helst är jag rätt säker på vem tjuven var.
Han heter Erik Hellström.
Han var en av mina argaste konkurrenter.
Byggde ett redarimperium på kryssningar.
När han köpte det största slottet i sitt gamla hemland
och döpte det till Asgård,
började pressen kalla honom "den nye Oden".
Ja, han njöt av att behandlas som en gud, och han levde som en,
tills börsen kraschade och hans företag gick i konkurs.
Han förlorade pengarna, makten
och troligen förståndet.
Hade nästan glömt honom när han ringde förra veckan,
och tjatade om att få köpa spjutet av mig,
han yrade något om Ragnarök.
Vad är Ragnarök?
Domedagen i den nordiska mytologin.
Men varför ville Hellström ha spjutet?
Jag minns något om spjut i Väktarens bok.
Här är det, Gungner.
Vem är Gunnar?
Nej, nej, Gungner var namnet på ett atlantiskt spjut.
Spjutet Hellström stal från Whitmore
var samma spjut.
Ett atlantiskt spjut!
Vapen från Atlantis bär på stora krafter.
Om legenden stämmer, så är det en underdrift.
"Vid Ragnarök, den yttersta dagen,
skall Odens spjut sammankalla förstörelsens mörka krafter."
Han tänker framkalla Ragnarök med spjutet!
Harmageddon.
Undergången.
Världens slut.
Meh-bell-moch. Atlantis ände.
Alltings ände. Min far förutsåg detta.
Din far försökte rädda sitt rike, Kida.
Den här killen är sur för att hans stålar frös inne.
Frös inne!
Det är på Island, vet du.
Så om Hellströms planer ska kunna stoppas,
måste ni nog åka till Island.
Varför har de inte Ragnarök i Miami?
Ni vet, varmt skönt ställe. Jag får aldrig sola.
Milo, min far visste att Atlantis krafter
kunde missbrukas.
Hans uppgift som kung var att axla det ansvaret.
Det kanske är samma sak med Hellström.
Ja, men Hellström gav sig själv kungarkronan.
Och han försöker inte rädda någon.
Och det gör stor skillnad.
Nu närmar vi oss Island.
Och det namnet är väl valt!
Med lite tur klarnar det upp snart.
Man ska inte flyga när det är snöstorm!
Det är hemskt! Vi är för högt över jorden.
Vet ni, det har varit oväder
ända sen Hellström stal spjutet. Jag undrar...?
En ren slump, Milo.
Ta över, Vinny.
Jag menar, lägg av! Skulle gamla gudar styra över vädret?
Vi har den där indianska vindguden
eller anden. Och Kraken. Ja, Kraken var nog en gud.
Eller nåt.
Och den där Atlantiskristallen.
Den var nästan som en gud.
Jag menar bara att vi har sett en del skumma prylar.
Jag försöker bara ha ett öppet sinne.
Om du hanterar mitt plan så där,
ska jag se till att mer än ditt sinne öppnas.
Är vi över land nu? Hård och rejäl landmark, ja?
Slappna av. Vi har varit över Island länge.
Och marken är lika fast som...
Kom och ta en titt på det här.
Hellströms palats? Vad kallade du det?
Asgård.
Gudarnas hem!
Det där är spjutets skapelse.
Där kan man snacka om luftslott!
Se upp. Vi kraschar!
- Vi kraschar! - Lugna dig!
Vi ska inte krascha in i något berg.
Om det inte reser på sig!
Du missade!
Det där kan ha varit en gud.
Spänn fast er! Vi störtar!
Lätt som en plätt.
Åh, underbara mark! Mina läppar!
Tråkigt med din flygmaskin, Audrey.
Lätt fånget, lätt förgånget.
Se det från den ljusa sidan.
Vi lever.
Men vi får inte direkt nåt varmt välkomnande.
Han kanske vill ha en present.
Åh, typiskt, mer hokuspokus.
Välkomna...
...Odens boning!
Ärligt talat, Hellström, du har haft en del otur,
men det är ingen ursäkt, för att utplåna världen.
Jag vet vem du är!
Det är spjutet. Dess makt är rent destruktiv.
Det kommer att förinta dig, och oss!
Jag vet vem du är.
Du är skojaren Loke!
Du vill åt mitt spjuts krafter!
- Nej! - Mig lurar du inte!
Vänta lite, Hellström!
Förlåt Oden, jag vet allt om ditt spjuts krafter.
Krafter som nästan dödade min far.
Sa du far?
Javisst! Brynhilde, min dotter!
Min valkyria!
Du har kommit för att regera den nya världen med mig!
Nej, jag är inte din dotter.
Men jag bryr mig ändå om dig.
Varken man eller gud kan förhindra Ragnarök.
Jag förvisar er från Asgård...
möt ert öde!
Tappa mig inte!
Du borde lägga av med bakelserna.
Jag kan inte hjälpa det!
Jag älskar gräddbakelser!
Moliere, du behövs här uppe!
Stör inte! Jag ber för mitt liv!
Men vi har en liten chans om du gräver här.
Moliere stannar.
Moliere!
Jaja, jag kommer.
Det är alltid jag som måste rädda alla.
Aj, se dig för! Annars kanske jag ångrar att jag räddade dig.
Tur att du inte är spinkigare, Milo.
Du kanske borde äta mer bakelser.
Sätt lite fart bara!
Vet ni, jag är inte van vid uppåtstigandet.
Jag brukar gräva mig ner, djupt ner i jorden.
Dumt, menjag är faktiskt ganska höjdrädd.
Gräv!
Du ser?
Du är född att gå i strid,
min Brynhilde, kära dotter.
Jag är inte din dotter!
Jag är Kidagakash, drottning av Atlantis!
Vad har du gjort med mina vänner?
Jag kastade ut dem Brynhilde,
irakt ner i avgrunden.
Det var oundvikligt.
Vi måste gå min dotter. Eldens herre måste väckas
innan solnedgången.
Idag väntar Ragnarök.
Ja, låt oss gå. Genast.
Vad ser du?
Spjutet lyfter över dem till vulkanen.
- Och ser du något mer? - Hans trettiometers livvakt!
Och jag ser vår enda väg ut. En stor träport.
Om vi bara kunde öppna den...
Kalla mig... "Dörröppnaren".
Ja, nu är vi ute, men vi kommer ingenstans.
Vi är fast!
Vad ska vi göra, åka backhoppning med dörren?
Jag tror att alla måste luta sig.
Flytta dig, Moliere.
- Låt mig köra. - Flytta mig vart?
Alla lutar vänster!
Vänster!
Vägspärr!
Dra upp mig!
Nej, Milo, vi kan ha dig som roder.
Jepp, skulle tro han kommer halta ett tag.
Hellström, du måste lyssna på mig.
- Min far... - Ja?
Nej, min riktige far!
Han gömde undan den här kraften så den inte skulle missbrukas.
Den skulle brukas för kärleken. För livet.
För allt som är gott.
Hellström, ta ditt förnuft till fånga. Jag ber dig.
Använd kraften till att hela världen.
Men Brynhilde, det är ju precis det jag ska göra.
Jag är ämnad att göra om världen och styra den på nytt sätt.
Men för att kunna bygga nytt, måste jag först utplåna det gamla.
Nej,
det får du inte.
Du kan inte hindra mig, Loke!
Nu!
Ragnarök!
Ta nu farväl till den här världen
och hälsa min nya tidsålder!
In i det sista motarbetar mörkrets krafter
gudarnas konung!
Du är inte kung över någonting, Hellström.
Du är båtbyggare!
Schas fåglar!
Se så,
Ragnarök kommer.
Sedan skall jag, Oden,
än en gång triumfera!
Tror du fortfarande på det där?
De där två har tröttnat på att lyda order.
Och natthimlen skall få eldens färg!
Och jorden skall bli såsom is
tills den nya dagen gryr!
Nå, Milo, har du någon plan?
Äh, tänkte väl det.
Vänta lite, jag har ju en plan!
Och så lite värme.
- Det fungerar! - De är tvärsura.
- Spjutet! - Jag hämtar det.
Vinny, vi behöver en till bomb!
De är slut.
Jag mår bra, Milo.
Mitt Asgård! Mittkungarike. Nej!
Låt honom vara. Han får sörja en stund över... sitt kungarike.
Sen tar vi honom till ett sjukhus där det kanske finns hjälp.
Och den där saken,
ska in i ett kassaskåp direkt.
På stört.
Kanske några kedjor. Och lås. Stora.
Jag vet en bättre plats för spjutet.
Jag lärde mig mycket av er värld.
Framför allt lärde jag känna min far bättre.
Min far ville bara skydda oss och världen ovanför,
när han gömde Atlantis hjärta.
Jag förstår det nu.
Kida, du kan inte gömma kristallen igen, för den kan...
Förlåt. Förstörde visst ditt tal där, men...
Men min far hade fel.
Han trodde att mänskligheten skulle använda kristallen för att förstöra.
Men se er omkring!
Atlantis hjärta har hjälpt oss att återuppbygga vår stad.
Och jag har sett hur kunskap från Atlantis
har lärt en stam av ytmänniskor,
att bli stora helare och lärare.
Det klaraste ljus är värdelöst om ingen ser det.
Jag vill inte att arvet från Atlantis
skall utplåna dess civilisation.
Låt oss dela vårt ljus med världen!
Vad är det för ljus, drottning Kida?
Är det en kristall?
Nej, mitt barn.
Det är solen!
Jag tror jag svalde tuggummit.
Efter den dagen blev världen aldrig mer densamma.
Den blev mycket, mycket bättre.