Tämänkin tekstityksen tarjosi:
WWW.
WWW
WWW.subscene
WWW.
WWW.subscene
WWWsubscene
WWW.subscene
WWWsubscene
WWW.subscene
WWWsubscene
Suomentajat: Kimpeli, Another, Santo, Miccoz, TePe, Ritari, Case
Oikoluku: Kimpeli
Kahdeksantuhatta vuotta sitten Atlantis vajosi meren syvyyksiin.
Sen voimavara, Suuri Kristalli, piilotettiin kaupungin alle.
Atlantiksen Sydämen riiston takia, kansani näytti olevan hitaaseen sukupuuttoon tuomittu.
Mutta nyt me olemme uudelleensyntyneitä.
Obby, kiirehdi.
Meidän täytyy palata valtaistuinsaliin.
Pidä kiinni.
Jälleen loistaa Atlantiksen Sydän yllämme...
parantaen ja tehden meidät vahvoiksi.
Käytämme Kristallin voimaa rakentaaksemme kaupungin uudelleen...
ja palauttaaksemme kulttuurimme suuruuden.
Suuren Kristallin valon alla kansani kukoistaa jälleen.
Olemme paljastaneet tuhansia vuosia kateissa olleet salaisuudet.
Kaupunki on jälleen kerran tiedon ja oppimisen keskus...
tietämättömyyden ja pelon sijaan.
- Hyvää päivää, kuningatar Kida. - Hyvää päivää ja olkaa varovaisia.
Isäni katsoi paremmaksi piilottaa Kristalli...
kuin riskeerata, että sen voimia väärinkäytettäisiin.
Kuningattarena voin vain toivoa, että olen tehnyt oikean ratkaisun.
Sepä sattui sopivasti. Vanhan kuninkaan ei tarvitse enää koskaan vuodattaa kyyneleitä.
Obby. Obby. Hyvä on. Lopeta jo. Osoita vähän edes kunnioitusta.
En uskonut Atlantiksen rakentamisen edistyvän näin nopeasti.
Luulen, että ymmärrämme vain osan Kristallin mahdollisuuksista.
No, minä tiedän, että siihenkään ei olisi päästy ilman sinua.
Hyvä on, yksi kivi.
Tiedätkös, sinusta on tulossa melkoisen tukeva laavakoira.
Mitä nyt, Obby? Mikä on vialla?
Kuningatar Kida.
Tunkeilijoita tulossa.
Voi ei.
Tännepäin, nopeasti.
He tulevat laavaputkien läpi. Missä on vartiokapteeni? Haluan kohdata heidät lentäen.
Odota. Eivät he ole tunkeilijoita. He ovat ystäviä.
Miten kaunista.
Jep. Hämmästyttävää mitä vähän maalia ja pakkelia saa aikaan.
Audrey, mitä te täällä teette?
Varmistamme vain ettet sotke asioita täällä alhaalla.
- Tule tänne. - Hei.
Toinen hätkähdyksestä.
Voi kiitoksia. Toivottavasti heinänuhani ei oireile.
Terve.
- No niin, kukas haluaa esitellä minulle kaupunkia? - Antakaa minun.
- Minä teen sen. - Ei, minä näin hänet ensin. - Ei, ei.
- Minä, minä. - Minä, minä. - Pojat, pojat, te olette molemmat komeita.
Mennään yhdessä.
Madam.
Minulla oli ikävä teitä. Mutta miksi olette täällä?
- Onko herra Whitmore ok? - Miksi et kysy sitä häneltä itse?
- Milo. - Herra Whitmore!
En ole pelkästään ok, mutta Kristallin voima saa minut tuntemaan itseni 20 vuotta nuoremmaksi.
Tietenkin se jättää minut siltikin aika vanhaksi.
Tämän täytyy olla prinsessa Kida, vaikka luulen hänen olevan kuningatar Kida nykyisin.
Ja teidän täytyy olla herra Whitmore.
Kiitos. Toit Milon luokseni ja teit kaiken tämän mahdolliseksi.
Tulkaa. Mennään sisälle, missä saatte syötävää.
Ilmeisesti päätöksesi jäädä tänne ei ollut niin vaikea, mitä luulin.
Pelastakaa minut!
- Sinun täytyy kokeilla tätä. - Herkullista. Hienoa nähdä teidät kaikki jälleen. - Loistavaa.
- Usko pois, tämä on hyvää. - Hm, ei pahaa.
Pippurikastike. En koskaan lähde kotoa ilman sitä.
Saa jokaiseen ruokaan hieman potkua.
Se on myös hyvää maalinpoistoainetta.
Tuota, luulen, että ruokani liikahti.
Sitten on parasta syödä se pian, ennen kuin se pääsee karkuun.
Siksi toiseksi, kun se on elossa, ei tarvitse niellä.
Laita vain pää edellä suuhun, jotta ne tietävät mihin suuntaan ryömiä.
Isoisäsi olisi sinusta ylpeä, Milo.
Et vain löytänyt kadonnutta mannerta...
luultavasti myös pelastit maailman Rourken suunnitelmilta Kristallille.
Ja nyt autat palauttamaan Atlantista entiseen loistoonsa.
Se on melkoinen ansioluettelo kartanpiirtäjälle.
Toivon, että hän olisi näkemässä tämän kaiken...
ja saisi tavata Kidan.
No, kuitenkin, on hienoa nähdä kaikki yhdessä jälleen...
mutta jokin kertoo minulle, ettei tämä ole vain pieni jälleennäkeminen.
Pelkäänpä, että olet oikeassa. Maan pinnalla on ongelmia.
Minulla on ryhmässä jo lääkäri, kaivaja, räjähdysekspertti, mekaanikko.
Jokainen alansa parhaita.
Mutta tulin tänne hakemaan eksperttiä, jota minulla ei vielä ole...
eksperttiä Atlantiksesta.
- Mutta miksi sinä tarvitsisit... - Useita rahtialuksia on uponnut Pohjois-Atlantilla.
Selvinneet kertovat sen olleen merihirviö.
Me arvelemme, että se saattaisi olla teidän vahtikoiranne.
- Leviathan? - Kyllä. Sillä on kokoa merihirviöksi.
Se on viimeinen, jonka haluaa nähdä vedessä.
Paitsi ehkä Rose-täti uimapuvussa.
Hieno nainen, mutta kovin isoluinen.
Onneksi se tiesi meidän olevan ystäviä tällä kertaa.
Mutta niitä voi olla toisia.
Isäni loi useita senkaltaisia koneita.
Hän käytti Kristallin taikaa ja tiedettä laajentaakseen Atlantiksen rajoja.
Se sota tuhosi melkein koko maailman.
Näyttää siltä, ettei se sota ole vielä päättynyt.
Siinä tapauksessa Milo ja minä lähdemme mukaanne pinnalle ja päätämme sen.
Kida, et voi. Tarkoitan, sinähän olet kuningatar.
Kaupungin korjaukset ovat hyvässä vauhdissa.
Neuvonantajat pärjäävät jokapäiväisten asioiden hoidossa.
Ja minä tunnen olevani vastuussa isäni teoista.
Haluan ymmärtää hänen valintansa...
ja pelkään etteivät vastaukset löydy Atlantiksesta.
Olen pettynyt. Pääset viimein pinnalle...
ja on niin pilvistä, ettei täällä ole mitään nähtävää.
Kaikki sinun maailmassasi on uutta minulle.
Taivas, pilvet, kaikki laivassa.
- Mikä tämä on? - Se on pelastusrengas.
Joten, puet sen ja se säilöö elämää kuin meidän kristallimme?
Ei, ei. Heität sen jollekin joka on vedessä
Ai, se on siis peli?
Ei, heität sen, jos joku meinaa hukkua
Eikös se tee pelistä vaikeamman?
Kaksi viikkoa ristiinrastiin Etelämerellä, Eikä mitään saatu.
Ei kalmareita, ei meduusoita eikä hummereita Atlantiksesta.
Meidän täytyy olla varmoja, Vinny
Entä jos kristallin nostaminen herätti Leviathanin eloon?
Tämä kaikki voi olla Atlantiksen vika?
Ennemmin miettisin sitä kuinka tappelemme sitä vastaan, eikä kenen syy se on
Viimeksi, kun ammuimme sitä nämä eivät edes kutittaneet sitä
Ehh, Audrey, jos aioit jatkaa sen lyömistä...
meitä kutitetaan pian näillä seinillä
Joo, joo... Niin kuin en tietäisi
Noh, olkaa varovaisia. Tohtori Sweet ei tullut tänne liimaamaan meitä takaisin kokoon
Tällä kertaa se on erikoissekoitukseni
Aloitan nitroglyseriinillä
tiputan sen muotoiltuun TNT-räjähteeseen
ja päällystän sen ruudilla
ja oreganolla
Pommia ei voi tehdä ilman oreganoa
Se tekee hienon pamauksen
Anna hummerin pureskella sitä
T-tiesitkös, en luule, että se on Leviathan.
Selviytyjä kutsui sitä Krakeniksi
Legendaariseksi norjalaiseksi merihirviöksi jolla on neljännesmailin pituiset kädet.
Ei samanlainen jonka näimme Atlantiksessa
Mutta atlantislaiset keksijät perustavat muotoilunsa oikeiden eläinten mukaan, kuten jättikalmarit.
Se ei välttämättä ole Leviathan, mutta se voi olla atlantislainen sotakone...
Hän on oikeassa. Ei mikään verta ja lihaa oleva otus...
voi upottaa teräslaivaa
Jokin sai laivan!
Se repii laukaisuovet auki
Juustoni!
Saat sen!
Mennään sukelluskapseleihin. Vinny, meidän täytyy saada tuo "juttu" edestämme.
Extra Oregano, Tulossa!
Matkaan, kun olette valmiita
Seuraavalla kerralla, Chilijauhetta
Uh Oh. Tuo ei kuulosta hyvältä.
Se vetää heitä alas tyyrpuurin puolelta.
Missä Milo ja Kida? En nähnyt heitä laukaisussa...
Milo, Oletko siellä? Kida?
Tule tule vara-akku...
Aika varata...
- ...se juttu selästäni etsiessäni Miloa - Tässä On Milo!
Olemme varapattereilla, uppoamme nopeasti, ei työntövoimaa.
- Meillä on vakavia vuotoja... - Vuotoja.
Vuotoja. Ja katseluikkuna halkeaa
Jos pohjalasti venttiilit eivät ole tukossa, voitte huuhtoa veden kierrättämällä paineputket...
Audrey, olemme takapuoliamme myöten vedessä
Ei ole aikaa "kuinka" kirjoille
Okei, Okei. Me tulemme.
- Jehna. - Teidän on parasta pitää kiirettä, koska...
olemme lähellä osua vedenalaiseen vuoreen
Ei tuo ole vuori
- Audrey! - Suojaan sinua Milo!
- Vahdi oikeaa sukellustasoa - Ei Ongelmaa...
- Uhh, Missä Kraken On? - Se on kadonnut.
Ainakaan se ei ollut atlantislainen
Jostain syystä, se ei tee oloani turvallisemmaksi
Otus kuhmutti runkolaatat etu- ja takapuolelta.
Olemme onnekkaita että pääsemme korjauttamoon.
- Lähen Teille Aluksen... - Älä huolehdi meistä kapteeni.
Pidä vain huoli atlantislaisista
Koillisessa on kalastuskylä. Olemme siellä, kun olette lopettaneet korjaukset
Vouh, Tuo on sinun sukelluskapselisi Tuo ei tule pois palkastani.
Okei, Mennään rannalle heti, kun päästään
Mikä hätänä Vinny, pelottaako paiskata tassua merihirviön kanssa?
En minä pienestä hirviöistä hätkähdä.
Mutta en oikeasti halua olla siellä, kun sukelluskapseli osuu pohjaan, pommit sisällään
Arvelen että kalastus ei ole sujunut viime aikoina hyvin?
Se ei ole yllättävää Ei epäilystäkään että se lonkerollinen piru...
ahmaisi paikallisten kalavarastot pitkänaikaa sitten.
- Miksi se sitten on vielä täällä? - Koska se ei syö enää kalaa.
Ehkä siksi he rakensivat talonsa kallioille
Sitä otusta ei halua ilmaantuvan päivälliselle
- Eivät taida olla ystävällisiä? - Yök, mikä tuo haju on? Haisee mädältä kalalta.
Miksi syytät tuommoisesta, olen käynyt kylvyssä... lähiaikoina...
Hmph. Ei kunnioitusta hienostuneelle tuoksulle
Rauhallisesti, Myyrä.
Sanoisin, että se on ennemminkin tämä ruoste jonka haistamme
Kaikki on märkää sumun takia
Mutta tarvitset kylvyn
Katsokaa tuota.
Mielenkiintoinen tapa viehättää turisteja.
Milo, meillä on seuraa.
Olen Edgar Volgud, tämän kaupungin poliisituomari.
- Mitä asiaa teillä on tänne? - Hauska tavata.
- Nimeni on Milo Thatch. - Epäilen, että täällä mitään teille kuuluvaa...
Entä teidän kaupunkinne lemmikki, joka melkein upotti laivamme
Laivanne korjataan Trondheimin telakalla.
Teidän kannattaa lähteä pian Tiet ovat petollisia pimeällä.
Olen varma, että he voivat aloittaa korjaukset ilman meitä.
Vaikkakin ennemmin me jäisimme vähäksi aikaa nauttimaan luonnosta
- Trondheimissa on mahtavia näkymiä. - Ihan Sama, me jäämme.
Neiti Allyson on majatalonpitäjä täällä.
Hän antaa teille huoneet yöksi.
Kuski vie teidän Trondheimiin huomenna
Olen nähnyt tuon kaverin jossain.
Luulen, että kiven alla. Muistuttaa minua iilimadosta, madosta
Salamanterimainen...
Obby, ei!
- Hän syntyi Molten Rockissa. - Eikös Volgud Ollut se patsas tyyppi?
Se tekee hänestä jopa vanhemman miltä hän näyttää...
ja pakko myöntää, että on himskatin vanha.
Sanovat, että hän teki sopimuksen paholaisen kanssa jotta eläisi ikuisesti...
mutta unohti pyytää ikuista nuoruutta.
Tämä ajaa sumun pois luistanne.
- Kiitos. - Merci, mademoiselle.
Kiitokset, rouva Allyson?
Inger. Edgar Volgudin ympärillä on pimeyttä...
ja hänen varjonsa on himmentänyt kaiken mikä täällä oli onnellista.
Me lähtisimme, mutta tämä majatalo on kaikki mitä meillä on.
Ei ole paikkaa, jossa voin kasvattaa pienokaiseni.
Asiat eivät muutu täällä, ennen kuin sen voima on rikkoutunut.
- Sen? Tarkoitatko Volgudia? - Vai merihirviöitä?
Laitan huoneenne valmiiksi.
Mutta älkää vastustako Edgar Volgudia...
ja lähtekää niin pian kuin voitte.
Heidän pitäisi harjoitella turismin taitoja.
Tulkaa. Seurataan vain hänen lyhtyään.
- Mistä tuo tulee? - Mikä se on?
Se ei ole tästä maailmasta.
Ei. Se on lintu. Erittäin iso albatrossi.
Tai lunni...
jolla on erittäin ärtynyt maha.
Ei, ne ovat ääniä. En keksi mitä ne...
- Missä Volgud on? - Hänen valonsa on kadonnut.
Me saatamme kävellä ympyrää.
Meidän on parempi suunnata takaisin kylään.
Ja missä suunnassa se mahtaa olla?
Tuolla. Suunnataan valoja kohti ennen kuin sumu peittää ne taas.
Pieni hetki. Kuunnelkaa soraa.
- Ei nyt, Myyrä. - Mutta tämä on lahoa graniittia...
mikä tarkoittaa, että olemme suuntaamassa kohti kallionreunaa...
Audrey!
Olen kunnossa.
Toistaiseksi.
- Ole varovainen, Milo. - Tulen sinne alas, Audrey.
- Pysy paikallasi. - Täällä olin, valmiina kävelylle.
Audrey, puhu minulle.
Sanoin, että kiitos oikein paljon kun johdit meidät alas kalliolta.
Hei, minä olin suuntaamassa kohti kylää...
valoja.
Luulen, että on muutakin tekeillä kuin merihirviöt.
Oikein hienoa. Joku tekee taikatemppuja.
Minä vihaan taikatemppuja.
Minä... minä en yllä.
- Minun pitää hypätä. - Älä hyppää.
- Minä tulen alas. - Täällä ei ole tilaa. Minun on hypättävä.
Audrey, minä olen joukon johtaja, ja käsken sinun olla hyppäämättä.
Nyt riitti!
- Näetkös? - Audrey!
Katsos kun, sinä et voi elää ilman minua.
Kerää tuntemattomien omaisuus...
ja polta ne.
Mikä hätänä, Volgud? Luuletko että meillä on kirppuja?
Juma. Näytät yllättyneeltä nähdessäsi meidät.
Ehdottomasti liero tai iilimato. Salamanterit ovat liian söpöjä.
Haluaisimme kuulla lisää Volgudin sopimuksesta paholaisen kanssa.
Se on vanhojen rouvien satu, kansan taru, ei muuta.
Inger, me haluamme auttaa.
Henkiä on viety merillä, ja uskoakseni myös tässä kaupungissa.
Olisi ihanaa antaa pienokaisen leikkiä taas ulkona.
Kauan sitten, kala lähti merestä.
Kaupunki oli vaarassa kuolla. Neuvottelut olivat jumissa.
Ihmisten sielut kaupungin elämästä.
- Kraken? - Tunnetaan myös "paholaisen kalana".
Kaupungilta edellytettiin, ettei kukaan lähtisi. Aurinko ei ole sen jälkeen paistanut.
Kansanruno tai ei, Krakenilla ja tällä kaupungilla on yhteys keskenään.
Volgud jakaa ruokaa ja tarvikkeita jostain.
Ehkäpä salaisesta luolasta?
Minä voin etsiä. Kuuluu oikein mukava pamaus.
Hah. Vastaus tuijottaa sinua suoraan kasvoihin.
Regard. Miten vulkaaninen järkäle...
on ollut hyödyttömänä naamiona kuin kerrostunut kallio.
He saattavat maalata myös tiekylttejä.
Minusta ne näyttivät täysin samanlaisilta.
Niin, mutta sinua ei kasvattaneetkaan alastomat myyrärotat.
Se selittäisi todella paljon.
Nämä kaikki ovat uponneesta rahtialuksesta.
Tuolla on Volgud.
- Volgud kontrolloi Krakenia. - Miten?
- Ruoantähteillä ja rullatulla sanomalehdellä? - Hän ei käytä ruoantähteitä.
Se on jonkinlaista tahdon voimaa.
Katso noita työmiehiä. He näyttävät hypnotisoiduilta.
Luulen että hän käyttää voimaansa orjuuttaakseen tuon olennon...
kertoen sille mitä laivaa kohti hyökätä.
Jos voimme häiritä Volgudin keskittymistä hän menettää otteen Krakenista.
Kutittaminen voisi auttaa. Kukaan ei voi keskittyä kun häntä kutitetaan.
Tai, se pommi. Pommi häiritsee tosi hyvin.
Shh! Odota. Missä Audrey on?
Sacrebleu!
Hae Audrey. Minä häiritsen häntä.
Mitä? Mitä, hänhän on tajuton. Sen pitäisi mennä pois.
Audrey!
Okei, nyt yritämme suunnitelma B:tä... Suunnitelma Bommi.
Ei. Ei olentoa kohti. Kattoon.
Mitä jos valittaisiin se kohde ennen kuin sytytän dynamiitin, häh?
Menkää sukellusliskoille. Emme saa päästää Krakenia ulos.
Pois tieltämme, barbaarit!
Puhu minulle, Myyrä. Meidän pitää löytää luolan uloskäynti.
Paras mahdollisuutemme saada Kraken ansaan on sulkea hänet sisään.
Audrey, voitko hyvin?
Kyllä. Nyt. Hyi! Se oli karmeaa.
Kylmää ja limaista. Kaikki haihtui pois kuin olisin hukkunut.
Hei, keskity!
Täällä on aivan liian pimeää. Sytytä magnesium soihdut.
Mitä sinä oikein teet? Meidän täytyy mennä varovasti...
Herranpieksut! Se on jo ulkona!
- Varo noita mustekaloja. - Ihanko tosi? Minä ammun sen.
Tämä ei ole hyvä asia. En pysty ampumaan kunnolla tästä.
Olemme sen kannoilla.
Avaa kunnolla. Nyt on ruoka-aika.
Mitä sinä oikein odotat? Ammu...
Mitä?!
Käske hänen tähdätä paremmin. Hän osui melkein Aud... Varo!
Ammu mustekalaa, älä meitä.
Vincent on tullut hulluksi!
- Hänen päänsä on tyhjää täynnä. - Mutta Volgud...
Ei se ole Volgud. Se on Kraken.
Tietenkin. Krakenilla on mieleen vaikuttavia voimia.
Se on okei! Harhautin sitä.
Varokaa! Se liikkuu!
Tuo oli todella outoa.
- Minulla ei ole kuin yksi ammus jäljellä. - Niin minullakin.
Menkää takaisin rannalle. Meidän täytyy päästä kuivalle maalle.
Ei.
Oletko hullu? Ajat suoraan sitä päin!
Harhautan sitä uudelleen.
- Olen sokea! - Se on Milon sukellus kapseli.
Siinä on täysi lasti torpedoja. Voimme tuhota ne kaikki kerralla.
Tehdään niin!
Tiedätkö.. luulen, että mustekala oli vain pelkkä taruolento.
Aivan, et todellakaan löydä Krakenia mistään biologian kirjasta.
Kirous on poistettu, kalat ovat tulleet takaisin -
ja home on poistettu.
Eli jos joskus haisee...
Mitä? Miksi teet noin kädelläsi?
Se on vain kala.
Olen asunut 8000 vuotta samojen ihmisten kanssa.
On outoa tavata uusia ihmisiä.
Ja jokaisella on aina uusia ajatuksia ja ideoita.
Maailmallasi on paljon tarjottavaa.
Toivon että jonain päivänä meillä Atlantiksen asukkailla on yhtä paljon tarjottavaa.
No, en näe sille mitään estettä.
Te voitte tehdä jotain maailmanne hyväksi niin kuin me täällä.
Nyt Krakenia ei enää ole, niin ihmisten kuten Inger Allyson...
on helppo kasvattaa lapsensa.
Emme koskaan voi kiittää heitä tarpeeksi.
Nyt sinusta voi kasvaa iso ja vahva...
ja joku päivä voit olla kaupungin tärkein henkilö.
Ja nyt, halihan äitiä.
Eihän tuo ole sitä moskaa, mitä syötit meille matkalla Atlantikseen.
Ja aivan varmaan on. Minähän sanoin sinulle...
että sitä riittää, riittää ja riittää.
Ja sinun vain tarvitsee syödä, syödä ja syödä.
Just joo, Margie. He näyttivät minulle kaupunkia.
Joo. Se särki heidän sydämensä, mutta tarvitsen tilaa.
Kemo oli liian tunkeileva.
Varovasti, Myyrä. Laavakoirat eivät ole tottuneet tuollaiseen ruokavalioon.
Se on vain sekoitus silikaatteja, olen kyllä yrittänyt päästä siitä eroon.
Se tekee hyvää ikenille.
Hei, missä Kida on?
Se on vielä kauniimpi kun, lumi sulaa.
Tällä kertaa se ei ollut hirviö.
Mutta mistä tiedämme että ulkopuolella ei muita Atlantiksen aseita?
Et taida katsella maisemia?
Ehkä kristalli on liian voimakas.
Ehkä sen on parempi olla haudattuna.
Mutta kansalaisesi ovat saavuttaneet niin paljon.
Pystyisitkö laittamaan heidät takaisin pimeyteen?
Mitkä ovat mahdollisuudet uuteen bensavuotoon pesulassa?
Eli se oli sitten viimeinen kukkakauppani.
Mutta ajattelin ostaa pesulan.
No nyt sitten tiedämme ettei hirviöitä ole vapaana...
- Anteeksi. - Te kaksi lähdette takaisin Atlantikseen.
- Anteeksi. - Se olisi ilotulite kautta pesula...
Mutta älä pidä kiirettä. Tutustu rauhassa paikkoihin.
Minä tarjoan lentomatkan.
- Tuo oli nerokasta, herra Whitmore. - Saisinko huomionne, kiitos.
Hmm, tuo on parempi. Se on tohtori Sweet.
Lounaassa on jotain ongelmia.
Sam on herra Whitmoren pitkäikäisin kenttäapulainen.
Hän on paras löytämään vaikeasti löydettäviä asioita.
Tällä kertaa luulen että se löysi hänet.
Ja hän muka mainitsi tappaja kojootteja hiekkamyrskyssä.
No... en ihan.
Enemmänkin hiekkamyrskyn tekemiä tappaja kojootteja.
Ja tällaista ei tapahdu teidän maailmassanne?
Ei, ei todellakaan.
Mutta en ymmärrä miksi halusit minut tänne.
Tämän takia.
Milo, se on Atlantis.
- Mistäs tämän löysit? - Sinun täytyy kysyä sitä Samilta.
- En näe hengittääkö hän. - Ehkä hän on kuollut.
Äh, hän vain nukkuu. Kaiken mitä hän on kokenut, uskon että se tekee hyvää hänelle.
Hei! Hävitkää senkin likaiset rotat!
Kaikki on hyvin, herra McKeane. Olette turvassa. Herra Whitmore lähetti meidät.
Vanha kunnon Preston. Paras työnantaja mitä minulla on ollut.
Hei kaveri, voisitko kohentaa hieman tyynyäni?
Ja miten olisi tippa vettä? Kurkkuni on todella kuiva.
Mikä nyt?
Jalkani vain hieman puutui.
- Voisitko hieman hieroa minua? - Eiiiiii!
Tekivätkö kojootit muka nämä sinulle?
Ei. Ne eivät olleet mitään tavallisia kojootteja.
Ne olivat julmia hiekkakojootteja.
Koko päivänä ei ollut edes tuulen värettä...
mutta olen aivan varma että kuulin yöllä niiden huudon.
Luulin että olin tullut hulluksi, kun näin ne hiekasta tehdyt paholaiset.
Heidän punaiset silmänsä polttivat sieluni läpi.
Tulivat kuin lauma kirkuvia haamuja.
Juoksin majaani ja telkesin oven.
Ajattelin että olin turvassa sisällä, mutta olin väärässä.
Raapaisi kuin tiukka villapaita, joka kutitti joka paikasta.
Onneksi oli pekonirasvaa, jolla sain lievitettyä...
kutinaa. - Päivällisen aika.
Herra McKeane, mitä sanoimme sinulle pekonirasvasta?
Toimii paremmin kuin sinun viritykset.
Minulla oli paremmat mahdollisuudet kojoottilaumaa vastaan.
- Parantuuko hän? - Toki.
Siirrämme hänet Scottsdalen sairaalaan.
Mistä löysit tämän.
- Eräästä purkista. - Mistä purkista?
- Se oli laatikossa. - Missä laatikossa?
- Se oli majassani. - Missä majassa?
Hmm. En ole yllättynyt, hän asuu siellä.
Näit hänen syömässä? Asuu kuten syö.
Palvelija on lomalla, vai?
Kvartsi, uh, silikaatti, sekoitettu saveen.
Mm, uh, oudon pähkinäinen maku. Ei mitään erikoista.
Hiekka ei ole ainoa, mikä täällä on outoa.
Näyttää että kaikki on kiillotettu.
Jopa ikkunat on siloitettu? Hiekalla?
McKeane sanoi että ne oli hiekkakojootteja.
Näen paljon hiekkaa mutta en kojootteja. Enkä tassunjälkiä.
- Näyttää että laatikko... - On kadoksissa?
Piru! Tiedänpä että Varmint otti sen.
Se on se selkään puukottava käärme, Ashton Carnaby.
Hänellä on kauppapaikka kaupungin ulkopuolella, ole varovainen.
Hän on liukkaampi kuin sammakko vesisateella.
Katsellaan ensin vähän paikkoja.
Emme voi olla varmoja, että Carnaby vei Samin laatikon.
Ei Obby! Paikka! Paikka!
Ööh, se on brasilianiguana.
Syö mitä vain. Usko minua.
Täällä on satoja vuosia vanhoja tavaroita.
Antiikkia.
Miten näitä voi käyttää kun ne ovat lukkojen takana.
- Ne ovat suojassa. - Tiedän mitä varten keihäs on.
Mutta miksi se on lasilaatikon sisällä?
Lasi on suojana.
Eikö keihäästä olisi enemmän turvaa kuin lasilaatikosta?
Kyllä.. Ei!
Se on suojaamassa sitä, että kukaan ei varasta sitä.
Miksi joku haluaisi varastaa lasikaapin?
Kalkkikivi, yli 25 miljoonaa vuotta vanha...
kenotsooiselta kaudelta.
Basalttista alumiinisilikaattia...
löytyy lähinnä eteläiseltä Coloradon joen altaasta.
Muovia! Eek!
Milo, se on kuin Atlantiksen vartija.
Noh, ei ihan.
Se on muutettu Noshonin tuotteeksi.
Miten vain, ostan sen.
Sen halusinkin kuulla.
Koska haluan myydä sen. Nimi on Carnaby.
Tuo maalaus on Kristallivartijasta...
hän nousi maasta kantaen aseita, jotka oli tehty sinisestä tulesta.
Hän oli suuri opettaja ja sairaiden parantaja.
- Tai niin legenda kertoo. - Paljonko se maksaa.
Noh, se on museotavaraa.
Veikkaanpa että siinä on sen mukainen hintalappukin.
- Se on harvinainen ja olen saanut tarjouksia. - Onko tässä tarpeeksi.
- Kida, tuossa on aika paljon... - Kristallivartija on myyty!
Herra Carnaby, mistä tarkalleen hankit kaikki nämä esineet?
Uuh, sieltä ja täältä.
Vakuutan että vanhemmat tavarat ovat 100 prosenttisesti aitoja.
- Ah, en epäile sitä. - Etsimme laatikkoa...
joka varastettiin Sam McKeanelta.
Ketä te olette?
Sam McKeanen liiketuttavia ja hän pyysi meitä etsimään laatikon.
Ööh, en voi auttaa.
McKeanella on tapana kertoa tarinoita.
Luulen että hän on yksinäinen siellä aavikolla.
Eli et tiedä mitään siitä?
Jos McKeane on hukannut laatikon saviastioita, se ei ole minun ongelma.
Mitä ihmettä teet?
Maistelin tästä astiasta, erittäin hyvää.
Haluatko?
Noh, se olisi voinut mennä paremmin.
Eikö kukaan ihmettele, että Carnaby tiesi laatikon sisältävän saviastioita.
- En maininnut sitä. - Olet oikeassa.
En luota Carnabyyn. En pidä hänestä yhtään.
En hänen asenteestaan. En pitänyt hänen vikkelistä pikkusilmistä.
Silmät ovat ikkunat sieluun, tiesitkö sen?
Haluaisitko katsoa minun sieluni ikkunoita?
Hei, eikö me juuri menty tuon tyypin ohi?
Ehkä he ovat veljiä?
Kaksi voi olla sattumaa, mutta entä kolmas. Joku haluaa kertoa meille jotain.
Terve. Voimmeko tarjota kyydin?
Pitkä kävelymatka joka paikkaan.
Nimeni on Chakashi. Kyllä kyyti kelpaa.
Oh, se on Brasilialainen.
Tiedän kaikki luonnon eliöt.
Tämä on myös tuttu.
Ei sinulla sattuisi olemaan kaksoisveljeä?
Aavikolla kävelee monia Noshoni-miehiä yksin.
Ulkopuolisista näytämme kaikki samanlaisille .
Ah, Kristallivartija, meidän opettaja ja suojelija.
Hän paljasti Noshoneille monia salaisuuksia.
Tähdet yötaivaalla, kasvien kasvatuksen ja parantamisen.
Patsaan tavoin, mekin suojelemme perinteitämme ulkopuolisilta.
Ne jotka paljastavat salaisuutemme, vastaavat teoistaan jumalille.
Hiekkamyrsky? Mistä se oikein tuli?
Meitä seurataan.
Ikivanhat voimat pitävät huolen siitä, että salaisuutemme pysyvät turvassa...
ja etenkin sinun tulisi ymmärtää tämä.
Ne yrittävät ajaa meitä pois tieltä.
Juuri kun laitoin uuden tuulilasinkin.
- Hän on poissa! - Miten? Minne hän on voinut muka mennä?
Ihmiset, meillä on isompiakin ongelmia. Ne ovat täällä kanssamme.
Ei. Tomukoiria, menkää matkoihinne!
Oho! Onpa tosiaan loistavaa!
Ruiskumoottorin kampiakseli on rikki..
ja venttiileihin pitää saada uudet kannet!
- En oikein tajunnut kaikkea. - Rakensin nämä koneet lähes tyhjästä.
Poistin rautatelineet, jotka kuluttavat virranjakajan kansia.
Eikä kukaan kertonut, että joutuisin tekemisiin hiekkamyrskykojoottien kanssa.
Jos heillä on täällä hiekkaa, minä lopetan!
- Saitko nyt kaiken? - Joka sanan.
- Olemme palanneet. - Palasimme kauppapaikalle.
Chakashi sanoi, että tämä oli muinaishenkien työtä.
Pistä muistiin, että pysyttelemme hyvissä väleissä.
Parempi, kun emme ota enää liftareita kyytiin.
Hei, enkö käskenyt teitä häipymään?
- Meillä olisi muutama kysymys. - Olen vastannut jo kysymyksiinne.
Lemmikki-iguana. Syö mitä vain... saatat itsekin päätyä lounaaksi.
Mistä tiedät, että kadonnut laatikko sisältää saviastioita?
Tuota, en tiedäkään. Minä...
Ja kuinka tiedät siitä vanhasta miehestä, joka kutsuu itseään Chakashiksi?
Minulla ainakin on sisällä hylly täynnä hänen maalaamiaan kiviä.
Tietenkin. Chakashi.
- Noshoni, tuulen henki. - Annoimme kyydin hengelle?
Et kai tosissasi usko tuohon hölynpölyyn?
No, kimppuumme hyökkäsi juuri joukko aavekojootteja hiekkamyrskyssä.
Samat levottomat sielut, jotka vainosivat Sam McKeanea.
Ja se, kellä savilaatikko onkin.
Niin varmaan. En ole taikauskoinen.
Haistan vanhan keramiikan hajun.
- Sinulla oli laatikko koko ajan. - Voilà!
Se on hangattu sileäksi. Juuri samoin kuin McKeanen hökkelissä.
- Et voi todistaa sitä mitenkään. - Hiekkakiveä, rautaoksidia, basalttia...
päällystetty samalla silikaatilla kuin mitä oli McKeanen murjussa.
Mitä siitä? McKeane löysi sen autiomaasta...
ja kun hän oli sairaalassa, minä löysin sen hänen majastaan.
Sitä sanotaan varastamiseksi.
Sitä sanotaan kaupankäynniksi, muru.
Sitä paitsi, McKeane on ainoa, joka tietää ruukun löytöpaikan.
Päätellen erittäin emäksisestä sisällöstä..
sanoisin sen tulleen luolasta Mogollon etelänpuoleiselta vyöhykkeeltä...
viisitoista mailia täältä pohjoiseen.
Ahaa. Hän on taitava. Likainen, mutta taitava.
Tiedäthän, ehkä en ottanut asioita tarpeeksi vakavasti.
Täällä aavikolla on paljon muinaisia taruja ja mysteerejä..
ja kojootit, jotka näitte, ovat hyvä esimerkki niistä.
Luulin, ettet uskonutkaan.
No, en ainakaan halua päätyä samaan jamaan kuin McKeane.
Jos ruukku palautettaisiin, se ehkä rauhoittaisi levottomia sieluja.
Minä, Gaetan Moliere, olen tehnyt sen.
Löysin maanalaisen käytävän...
joka on portti tuntemattomaan!
- Sehän on vain reikä. - Reikä? Vielä mitä!
Katsopa näitä viivoja basaltissa.
Eroosion luomaa kauneutta. Saven kertomaa runoutta.
- Tämä ei ole reikä. Se on tunneli.. - Huh.
Aivan sama, miksi sitä kutsut.. Kai sinne mahtuu piiloon, sillä saimme seuraa!
Sisään! Äkkiä!
Minä pelastan meidät!
Milo.
Pyhät kissat!
Näiden ei pitäisi olla olemassa. Ei samassa paikassa.
Se on sekoitus vanhoja kulttuureita aina Idahosta Peruun saakka.
Noshonit, atsteekit, mayat, olmecit.
Kansani oli täällä.
Oho! Kristallipatsas oli atlantislainen.
Hänen opetuksensa vaikutti näihin kulttuureihin.
Atlantiksen muruset juontavat juurensa kauas taaksepäin.
Carnaby, tuo vanha ruukku voi sopia johonkin noista ulokkeista. Carnaby?
- Mikä se oli? - Anteeksi. Se olin minä.
Hetki vain. Tuo en ollut minä!
- Carnaby! - Ai, niin se ruukku.
Näyttää siltä, että joudun kantamaan sitä mukanani.
Itsetehty aavikkoruohouute on mainio unettava kaasu...
vai mitä?
Carnaby, senkin ilkiö!
En tietenkään voi päästä sinua kertomaan maailmalle löydöstäni.
Ei siinä olisi mitään järkeä, eihän?
Mitä? Carnaby!
Nukuitko hyvin? Toivottavasti kivet eivät olleet epämukavia.
Voi ei. Tämä joukko on erityisen mukava. Yksi suosikeistani.
- Et pääse tästä helpolla. - Saa nähdä.
Vangitsen sinut ja ystäväsi tähän luolaan...
ja sitten saan koko aarteen itselleni...
mutta uskon selviäväni siitä.
Sanoinhan, että sinussa on jotain hämärää. Enkö sanonutkin?
Sanoin, "En luota Carnabyyn. En pidä hänestä yhtään.
En pidä hänen asenteestaan. Enkä hänen viekkaista silmistään."
Äläkä unohda. Silmät ovat sielun peili.
Aivan totta. Sanoin itse samaa.
No, sinulla ja ystävilläsi on runsaasti aikaa...
keskustella mielipiteistänne sillä aikaa kun rikastun.
Löysimme todisteita siitä, että kansani on ollut täällä.
Emme saa antaa hänen tuhota sitä.
Herra Carnaby, tässä on ilmeisesti ollut pieni väärinkäsitys.
Voisimme varmaan päästä sopimukseen.
Rauhoitu, penska. Siitä on sinulle vain hyötyä.
Hauskaa matkaa.
Tämä on hyödytöntä.
Jos olisi vain jokin keino, millä nämä köydet saisi katkaistua.
- Obby! - Obby, no niin. Herää.
Herää!
Noin. Selvä. Riittää!
Ei! Ei! Katkaise köydet! Köydet!
- Hyvä poika. - Ei! Huolehdi ensin dynamiitista!
Oh, uh, niin, niin. Kyllä, kyllä.
Kida!
Sinusta on ollut enemmän harmia, kuin odotin.
Hoitelen sinut sitten itse... Ohh!
Oh, nyt sinä sitten teit sen. Sait meidät suuttumaan.
- Mikä tämä on? - Rangaistus.
Olisiko kenelläkään koiran luuta?
- Mitä Carnabylle tapahtui? - Hän on nyt kanssamme.
Vaikutatte kunnon ihmisiltä. Olen pahoillani.
Muinaisten esi-isien salaisuudet tulee säilyä salaisuuksina.
Te ette saa poistua.
Chakashi, meilläkin on suuri salaisuus kannettavana.
Siten, voimme pitää myös teidän salaisuuden.
Mikä tämä salaisuus on?
Todistakaa minulle, että se on yhtä mahtava, mitä te täällä näette.
- Emme voi. - Hyvä on.
Olette päättäneet kohtalonne.
Jos olisitte kertoneet minulle salaisuutenne...
Olisin tiennyt, etten voisi luottaa omaani teille.
- Hmm. Se oli kiero kysymys. - Sen täytyi olla sisäinen kojoottini.
Atlantiksen Kida, emme ole niin erilaisia.
Kansanne kiersi ympäri maailmaa, opettaen ja parantaen.
- Tehden suurta hyvää. - Mutta he tekivät myös paljon vahinkoa...
melkein tuhosivat maailman ja itsensä.
Isäni pelkäsi, että voimiemme väärinkäyttö olisi liian suuri kiusaus.
Joten hän piilotti sen.
Salaisuus jota kannat ei ole hyvä eikä paha.
Vahvalla johtajalla täytyy olla viisautta tietää milloin tiedon jakaa.
Olisi mahtavaa, jos kansani ei tarvitsisi pysyä piilossa...
vaan antaa heidän kävellä uudelleen maan pinnalla.
Se on sinun valintasi.
Se oli vaikuttavaa.
Olisin ollut vaikuttuneempi, jos Chakashi olisi laskenut meidät maahan.
- Talvimyrsky? - Outoa, se alkoi tänä aamuna.
Mutta saitte tekin luultavasti osanne oudosta säästä lännessä.
Se menetteli. Paitsi, että hiekkaa tuntuu nyt löytyvän joka paikasta.
Voisin mennä nyt lämpimään. Ottamaan ehkä rusketuksen.
- Harmi etten päässyt mukaan. - Et harmittelisi, jos tietäisit.
Siellä oli joka puolella tomukoiria. Mutta löysin minä tämän maukkaan kulhon.
No niin, herra Whitmore, Kidan ja minun on parempi lähteä, sillä...
Atlantis odottaa.
- Tiedän. Kuin myös, että... - Mitä?
- Ah, tänne murtauduttiin eilen illalla. - Oletko kunnossa?
Kyllä, olen kunnossa. Mutta se ärsyttää, että joku voi vain marssia tänne...
ja varastaa jotain seinältäni... muinaisen Norjalaisen keihään.
kätevä vanha kirjeen avaaja.
Olisit tarvinnut lasi kehyksen suojaamaan sitä.
Hänen on täytynyt tulla keskellä yötä.
Löytämistäni jäljistä päätellen, hänellä oli jonkinlainen koira mukana.
Omituinen asia on, että en löytänyt merkkejä murtojäljistä.
Kuka ikinä se oli, tiesi tarkalleen mitä etsi.
Tämän Kohtalon Keihään avulla...
aion minä, Odin, pohjoisten jumalten kuningas...
tuhota tämän maailman.
Miksi joku veisi vanhan keihään...
kun täällä on niin paljon muutakin rojua?
Älä ymmärrä väärin. Se on, hyvää rojua.
Olen enemmän kiinnostunut näistä palo jäljistä lattialla.
Kuin ukkonen olisi iskenyt.
Obby!
Se ei voi olla ukkonen.
Katso itse. Katossa ei ole reikää.
Ei mustaa ruutia. Ei räjähteitä.
Tuli ei tullut Atlantiksessa alas taivaalta, niin kuin se täällä tulee.
- En pidä siitä. - Niin, en minäkään. Herra Whitmore...
Se ei tainnut olla mikään tavallinen keihäs, eihän?
Omistanko mitään mikä on tavallista?
Kuitenkin, minulla on vahva epäilys siitä kuka sen vei.
Miehen nimi on Erik Hellstrom.
Hän oli minun kova kilpailijani.
Rakensi varustamoimperiuminsa risteilijöiden avulla.
Kun hän osti Islannin isoimman linnan...
ja nimesi sen Asgardiksi...
lehdistö kutsui häntä "Moderniksi Odiniksi."
Hän piti siitä, että häntä kohdeltiin kuin jumalaa ja hän myös eli sen mukaan...
ennen kuin pörssiromahdus kaatoi hänen yhtiönsä.
Hän menetti rahansa, valtansa ja luulen, että myös järkensä.
En ole kuullut hänestä mitään, ennen kuin hän soitti viime viikolla...
epätoivoisesti yritti myönnytellä minut myymään keihään hänelle.
Raivoten Ragnarokista.
Mikä on Ragnarok?
Tuomiopäivä, vanhoissa skandinaavisissa myyteissä.
Mutta miksi herra Hellstrom halusi keihään?
Muistaakseni keihäästä oli jotain tässä Shepherdin teoksessa.
- Löytyi. Gunokneer. - Gesundheit.
Ei, ei. Gunokneer oli Atlantilaisen keihään nimi.
Keihäs jonka Hellstromin varasti Whitmorelta oli sama keihäs... atlantislainen keihäs.
Atlantiksen aseet sisältävät tuntemattomia voimia.
Jos myytit pitävät paikkaansa, tuo oli aliarviointia.
Ragnarok, maailman viimeinen ilta...
Odin käyttää keihästä kutsuakseen kaaoksen ja tuhon voimat.
Hän käyttää keihästä tuodakseen Ragnarokin.
- Harmageddonin. - Tuomiopäivän. - Maailmanlopun.
Se on Atlantiksen loppu ja kaiken muunkin.
- Isäni näki tämän ennalta. - Isäsi yritti pelastaa imperiuminsa.
Tämä mies on vain jäässä, koska hän on köyhä.
J-J-jäässä.
Se-sehän on Islanti, eikö?
Jos aiomme pysäyttää Hellstromin..
näyttää siltä, että menet Islantiin.
Miksi Ragnarok ei voi olla Miamissa? Sellaisessa mukavassa, lämpimässä paikassa.
En saa ikinä rusketusta.
- Kida? - Milo...
isäni arvasi, että Atlantiksen voimia käytettäisiin väärin tällä lailla.
Kuninkaana hänen velvollisuutensa oli toimia parhaan kykynsä mukaan.
Ehkä Hellstrom toimii samoin.
Niin, mutta Hellstrom antoi itse itselleen kruunun..
eikä hän yritäkään pelastaa ketään.
Siinä on iso ero.
Lähestymme nyt Islantia. Jäinen maa, totta tosiaan.
Hyvällä tuurilla sääkin paranee.
Meidän ei pitäisi lentää tässä myrskyssä.
Putoamme maahan. Olemme liian korkealla.
Sää ei muuten ole hellittänyt yhtään kun Hellstrom varasti keihään.
- Olisikohan... - Sattumaa, Milo.
Ota ohjat, Vinny.
Mietipä nyt vähän. Muinaisjumalat säätävät säätä?
Intiassa oli tuulenjumala, tai henki, mikä lie, nimeltään Kraken.
Kraken tuskin oli mikään jumala.
Hei, Vinny!
Ja tuo iso Atlantiksen kristalli...
sehän oli vähän jumalantapainen.
Tarkoitin vain, että näemme paljon outoja asioita.
Olen vain avarakatseinen.
Jos hurjastelet vielä koneellani
avarakatseisuutesi lentää tuohon soppakattilaan.
Nyt olemme maan yllä. Hyvää, kiinteää maata, hienoa.
Rauhoitu, Myyrä. Olemme olleet Islannin päällä jo minuutteja.
Maa, kiinteä kuin...
Haluat varmaan vilkaista tätä.
Hellstromin linna? Miksi kutsuitkaan sitä?
Asgard. Jumalten koti.
Tämä on keihään voimar.
Tässähän on lukaalia kerrakseen.
- Varo! Putoamme! Putoamme! - Rauhoitu.
Me emme törmää mihinkään vuoreen.
Ellei se nouse jaloilleen.
Etpä osunut.
Tuo olisi voinut olla jumala.
Turvavyöt kiinni! Nyt mennään!
Helppo nakki.
Oi, ihanaa maata.
- Mm! Huuleni! - Olen pahoillani lentokoneestasi, Audrey.
Sitä sattuu.
Ajatelkaa positiivisesti. Olemmehan yhä elossa.
Tuskin saamme lämpimän vastaanoton.
Ehkä annan hänelle lahjan.
Mahtavaa. Lisää hölynpölyä.
Toivotan teidät tervetulleiksi...
Odinin linnaan.
Anteeksi, herra Hellstrom, teillä on kyllä ollut huono säkä...
mutta älkää kostako sitä koko maailmalle.
- Tunnen sinut. - Se on se keihäs.
Sen voima tuhoaa teidät kaikki.
Hei! Tunnen sinut! Olet se temppuilija.. Loki.
- Näette keihääni voiman. - Ei.
Ette puijaa minua.
Seis, herra Hellstrom. Herrani Odin.
Tiedän kyllä keihääsi voiman.
Sama voima tuhosi melkein isänikin.
Isänne?
Tietenkin. Brunhilde, tyttäreni. Pieni syöjättäreni.
Tulit johtamaan uutta maailmaa rinnalleni.
Ei, en ole tyttäresi..
mutta välitän sinusta kyllä.
Kida!
Ragnarokia ei pysäytä ihminen eikä jumala.
Matkoihinne Asgardista...
kohti tuhoanne.
- Älä tiputa minua. - Jätäpä leivokset vähemmälle.
En voi vastustaa ihanaa kermatäytettä.
- Myyrä, tarvitsemme sinua täällä. - Menkää pois. Minä rukoilen.
Myyrä, meillä on vain yksi tilaisuus. Sinun täytyy kaivaa.
- Myyrä jää. - Myyrä!
Hyvä on. Minä tulen.
Myyrä joutuu aina pelastamaan päivän.
Varo sanojasi. En haluaisi katua pelastamistasi.
Onpa hyvä ettet ole enää tämän laihempi, Milo.
Kannattaisikohan sinun syödä niitä kermaleivoksia?
Vauhtia töppösiin.
En ole oikein tottunut tähän.
Kaivan yleensä alaspäin, syvälle maan ytimeen.
Olet varmaan huomannut, että minulla on korkeapaikankammo..
Kaiva!
Näethän? Olet synnynnäinen soturi..
rakas Brunhilde, tyttäreni.
En ole tyttäresi.
Olen Kiyadacash, Atlantiksen kuningatar.
Mitä olet tehnyt ystävilleni?
Heitin heidät menemään, Brunhilde, alhaalla ammottavaan syvyyteen.
Ei!
Sen täytyi tapahtua.
Mennään, tytär. Tulen herra pitää herättää ennen auringonnousua.
Tänään sen täytyy olla Ragnarok.
Kyllä. Lähtekäämme. Nopeasti.
Mitä näet?
Hän käyttää keihästä kantaakseen heidät tulivuoreen.
- Mitä muuta näet? - Jättiläismäisen henkivartijan.
Näen ainoan ulospääsytien... ison puisen oven.
Jos keksimme, miten sen saa auki...
Minäpä hoidan asian.
Pääsemme kyllä ulos, mutta emme mihinkään muualle.
Heh. Olemme ansassa.
Mitä teemme, laskemmeko portaat ovella alas kuten mäenlaskussa?
Voi, ei. Ei, ei, ei. Ei!
Kaikkien pitäisi nojata eteenpäin.
Siirry Myyrä. Minä ohjaan tätä.
- Siirry minne? - Nojatkaa kaikki vasempaan.
Toiselle puolelle Myyrä.
Tiesulku!
Vetäkää minut ylös!
Ei, Milo. Voimme käyttää sinua peräsimenä.
Hän nilkuttaa tuon jälkeen.
Hellstrom, sinun täytyy kuunnella minua.
- Isäni... - Niin?
Ei. Oikea isäni.
Hän piilotti tämän voiman, ettei sitä voitaisi käyttää hävitykseen.
Sitä piti käyttää rakkauteen, elämään, kaikkeen siihen mikä on hyvää.
Hellstrom, lopeta tämä hulluus. Pyydän sinua.
Käytä tätä voimaa maailman parantamiseen.
Brunhilda, se on juuri sitä mitä aionkin tehdä.
Kohtaloni on tehdä maailma uudelleen ja hallita sitä sen jälkeen.
Aloittaakseni uudelleen, täytyy minun tuhota olemassa oleva.
Ei. Et voi.
Kida!
Sinä et minua pysäytä, Loki.
Lo! Ragnarok!
Sano hyvästisi tälle maailmalle...
ja ota vastaan minun uusi järjestys.
Lopulta, pimeyden voimat tuhoisivat jumalten kuninkaan.
Sinä et ole minkään kuningas, Hellstrom.
Olet laivanrakentaja.
Hus, linnut. Hus.
Ei!
Noin. Ragnarok lähestyy.
Se olen minä, Odin, joka seison voitokkaana.
Luuletko vieläkin olevasi johdossa?
Nuo kaksi, eivät enää ota vastaan käskyjä.
Ja niin, Tulen Herra sytyttää taivaan ilmiliekkeihin.
Ja maasta tulee kuin jäätä, kun uusi aika sarastaa.
No, Milo, onko suunnitelmaa?
Ajattelin vain kysyä.
Odotas. Minulla on suunnitelma.
Nyt vähän lämpöä.
- Se toimii. - Nyt ne suuttuivat.
- Keihäs! - Haen sen!
- Vinny, tarvitsemme vielä pommin. - Ne ovat loppu.
- Kida! - Olen kunnossa, Milo.
Asgardini! Valtakuntani! Ei!
Annetaan hänelle hetki. Annetaan hänen surra valtakuntaansa.
Sitten viemme hänet sairaalaan, missä häntä voidaan ehkä auttaa.
Ja mitä tuohon tulee, mielestäni se pitäisi pistää kassakaappiin. Heti.
Ehkä vähän kettinkiä, ja lukkoja... isoja sellaisia.
Minulla on parempi paikka tälle keihäälle.
Opin monia asioita maailmastasi.
Ennen kaikkea luulen, että tunnen isäni nyt paremmin.
Isäni ainoastaan suojeli meitä ja yllä olevaa maailmaa...
kun hän piilotti Atlantiksen sydämen.
Ymmärrän sen nyt.
Kida, et voi piilottaa kristallia uudelleen. Tarkoitan, että...
Anteeksi. Ikään kuin pilasin tämän hetken.
- Mutta... - Mutta isäni oli väärässä.
Hän luuli, että ihmiskunta käyttäisi kristallin voimaa tuhoamiseen.
Mutta katsokaa ympärillenne. Atlantiksen sydämen vuoksi, kaupunkimme on voitu korjata.
Ja näin kuinka Atlantiksen tietous kosketti pinnalla olevaa ihmisten heimoa...
ja teki heistä mahtavia parantajia ja opettajia.
Kirkkainkaan valo ei ole minkään arvoinen piilotettuna luolaan.
En halua Atlantiksen perinnön...
olevan sen sivilisaation tuho.
Jakakaamme valomme maailman kanssa.
Häh?
Mikä tuo valo on kuningatar Kida? Onko se kristalli?
Ei, lapsukainen.
Se on aurinko.
Taisin nielaista purkkani.
Maailma ei ollut enää entisensä tuon päivän jälkeen.
Se oli paljon, paljon parempi.