Poglej! Tam!
Veliko ladjo imajo. –Ko bi naša bila tako razkošna. Bila bi presrečna,
Ker ... –Le zakaj? Ker je lepša?
S to barko smo previharili mnoge viharje.
Ni videti bogvekaj, ima pa nekaj, kar njihova ne bo nikoli imela.
Gnil les in podgane?
Se bosta otroka kaj naučila, dragi? –Nisem prepričan. Sedita, otroka.
Čas je, da vama povem zgodbo
o Aladinu, princesi in svetilki.
Zakaj je svetilka tako posebna? –Ker je čarobna.
Ne bi zapel? –Boljše je, ko poješ.
Ne, nič petja. Bil je dolg dan.
Deželo si zamislita. Kraj, ki je daleč stran.
Poln poti kameljih karavan.
Mnogim jezikom, kulturam se čudiš.
Tam dom je v neredu ubran.
Ima veter z vzhoda in sonce z zahoda
in beli pesek v steklo posejan.
Stopi tja, postoj, s preprogo poleti nocoj
v še eno arabsko noč.
ALADIN
Opotekaš se po ulicah in pravljičnih bazarjih,
ki jih vonj kardamoma preveva.
Omamlja te nešteto dišav, ti pa za ceno bi barantal
svilenih in satenastih šalov.
Prelepa glasba igra vtem blodnjaku sveta
skoz meglico veselja prešernega.
Ples te vsega prevzame, ujet si v vrtinec omame
še ene arabske noči.
Arabskih noči
ne ločiš od arabskih dni.
Pogosteje kot ne je vroče, da žge,
a več je dobrega kot ne.
Arabske noči
tkejo arabske sanje.
Ta skrivnostna dežela, čarobna, peščena
je več, kot se zdi.
Tam je pot, ki vodi k pohlepu ali dobroti,
kakor z željo ukažeš si.
Morda te bo tema ovila al' pa ti bo sreča mila.
V tvojih rokah je usoda ta.
En sam človek sme vstopiti.
Tisti, ki svojo vrednost skrbni skriva. Dragulj pod raševino.
Arabskih noči
ne ločiš od arabskih dni.
Netijo draž, navdih in polet.
Razburijo in osupnejo.
Poiščite ta dragulj pod raševino.
Arabske noči
pod arabskimi lunami.
Cepec za previdnost slep v kruto past bo ujet
med peščenimi sipinami.
Kako je ime tvoji opici?
Abu. –Ljubka je.
To pa je ljubka ogrlica.
Od kod pa je Abu?
To je najbrž moje.
Lep dan, gospe.
V redu.
Abu.
Kako sva se odrezala, Abu?
Pridna opica.
Stoj, Aladin. Nočem ničesar, kar si ukradel danes.
Ničesar nisem ukradel.
Družinska dediščina je in veliko vredna.
Vrečo datljev ti dam, nič več.
Oba veva, da je vredna najmanj tri. –Vzemi datlje in se poberi!
Pojdi!
Prosim. –Stran, ulični tat.
Naj ti tekne, Abu.
Le bliže!
Sveže ribe! Iz morja na vašo mizo!
Pokusite, prosim.
Datlji in pistacije!
Pozdravljena.
Sta lačna? Vzemita kruh.
Kradla si mojemu bratu. –Kradla? Ne –Daj denar ali zapestnico.
Gospod, nimam denarja. Spustite me! –Počasi, Jamal.
Kalil za hipec stopi stran, pa mu ta ukrade kruh.
Otroka sta bila lačna! –Samo trenutek mi daj.
Ne vtikaj svojega tatinskega smrčka v to.
Imaš kaj denarja? –Ne. –Zaupaj mi.
Izvoli. –Stoj! –To si hotel, kajne?
Hvala. –In jabolko, za sitnosti.
Lepo. –To je Ne bom odšla brez zapestnice! –Te zapestnice?
Pridi.
Aladin! Tatica z Aladinom!
Sva v kaši? –Ce te bodo ujeli.
Po tej ulici. Opica pozna pot.
Straža! –Abu.
Ne bo ti hudega.
Okradla sta me! Tam! Aladin!
Iščeš tole, Jamal? –Aladin, ti lopov ulični!
Vedno korak pred stražo strogo,
ki mi kani glavo odrobiti. Kradem le, česar ne morem si kupiti. Torej vse.
En skok pred stražniki. Nič več in do smeha mi ni.
Ni jim mar, če so prazni moji žepi.
Lopov! Ulični tat! Barabin! –Nisem capin!
Fantje, tako ne bo šlo.
Kosti mu polomite! –Za hrbet mu stecite.
Ampak priznam, z ognjem se igram. Prijatelj ali dva bi mi prav prišla.
Oh, groza, Aladinu trda prede.
CH, gospe!
Je tat, ki ga stražnik vsak pozna. –No, ja
So krivi starši, ampak on jih nima.
Če hočem jesti, moram krasti. Nekoč povem vam svojo zgodbo.
Stopnice imajo, veš. –Tako je bolj zabavno.
En skok pred nerodneži.
Usodi za las ubežim. Naslednjič uporabim psevdonim.
En skok pred hudobneži. Dolg korak pred množico.
Mahnil jo bom v stransko ulico.
Stoj, tat! –Vandal!
Abu!
Barbar! –Zakaj se vam tako mudi?
Fant je čeden, rekla bi.
Če hočem jesti, moram krasti. Sicer bi bili prijatelji. –Kar misli si!
Ne, ne!
Skupaj na tri. –Skupaj na tri? –Bova skočila. –Skočila?
Zakaj ponavljaš, kar rečem? Drog.
Hitro! –Sem!
Ena, dve, tri!
Tat! Na strehi!
Oprosti!
Ne bom zmogla.
Ustavite ga!
Poglej me. Poglej me.
Zmogla boš.
V redu.
Odlično ti je šlo. –Hvala.
En skok pred topotom korakov. Poskok čez težavno grbino
in čez zevajočo globino. Hitri so, jaz sem hitrejši.
Pa dajmo!
Zaželi mi pristanek mehkejši. Zdaj pa skok!
Umaknite se!
Ojej.
Greva. Vem, kje bova na varnem.
Gospodar prihaja.
Prinašaš raševino, le diamanta nikoli. Odvedite jih.
Gremo! –Odvedite jih.
Milost! –Moj vezir,
mogoče ta skriti diamant ne obstaja. –Tam nekje je.
Toda iščemo že mesece! Ne razumem, kaj v tisti votlini
lahko koristi mogočnežu, kot si ti.
Saj si drugi za sultanom! –Drugi!
Kdo je zdaj v kaši?
Misliš, da je drugi dovolj? –Seveda.
Nisi bil rojen za sultana. –To pa ni pametno.
Veš, kaj sem moral storiti, da sem dobil to svojo moč?
Kaj vse sem žrtvoval, koliko trupel sem zagrebel?
Pet let sem prebil v ječi.
Ljudstvo mora plačati, ker me je podcenjevalo.
Biti drugi ni dovolj! Nikoli ne bo!
Zato potrebujem svetilko, tebe pa nič več!
Semkaj.
Kje sva pravzaprav? –Boš videla.
Mejdun.
Tukaj živiš?
Ja. Jaz in Abu. Prideva in greva, kot naju je volja.
Dobrodošla v moj skromni
Boš videla.
Pravi čarovnik si.
Hvala.
Abu, pomagaj!
Ne morem verjeti –Česa?
Da sva tisto storila. Da sem jaz storila tisto. Da sva živa!
Lovili so naju. –Abu, čaj? –Preskakovala sva hiše.
Čaj?
Hvala. In hvala, ker si me rešil od tam.
Aladin, kajne?
Me veseli –Jaz sem Dalla.
Dalla.
Iz palače.
Kako veš?
Samo nekdo iz palače si lahko privošči tako zapestnico.
In svila je iz tujine. S trgovskih ladij naravnost v palačo.
A ne za služinčad.
Vsaj večino ne, kar pomeni, da si princesina spletična.
Osupljivo. –Če te to osupne, si oglej mesto od tam zgoraj.
Agraba. Čudovita je. Večkrat bi morala ven.
Princeso prepričaj, naj gre večkrat ven.
Ljudstvo je že leta ni videlo. –Ne dovolijo ji.
Vse odkar so mojo
Odkar so ubili kraljico, se sultan boji.
Zato jo ima pod ključem. –Odtlej se bojijo vsi.
Toda meščani Agrabe s tem nimajo nič. Oboževali sojo.
Res so jo, mar ne?
Je tvoja? –Na nek način izposojena.
To pesem me je naučila mama.
Tudi moja. –To je moj edini spomin nanjo.
Kaj pa tvoj oče? –Oba sem izgubil, ko sem bil majhen.
Od takrat sem sam.
Dobro je, samo –Kaj?
Malce žalostno.
Opica je edini starš v mojem življenju.
Shajava.
Vsak dan upam, da bo drugače,
a se nič ne spremeni.
Včasih se počutim kot –V pasti.
Da ne moreš ubežati tistemu, kar ti je dano ob rojstvu?
Ja.
Pozdravite princa Andersa!
Moram se vrniti v palačo. –Takoj?
Umaknite se princu Andersu!
Spet en princ, ki bo dvoril princesi.
Ja. Moram jo pripraviti. Imaš še mojo zapestnico?
Seveda.
Umaknite se princu Andersu. –Vem, da sem jo dal sem.
Nekam. Abu, si jo izmaknil ti?
Bila je materina.
Ja. Čudovita je.
Res si tat. –Ne. Ja, ampak ... –Kako sem lahkoverna.
Oprostite.
Stoj, stoj! Ni tako!
S poti! –Konj je podivjal!
Ulična podgana, umakni se! –Koga zmerjaš s podgano?
Meni jezikaš? Rodil si se kot izmeček in kot izmeček boš umrl.
Objokovale te bodo samo tvoje bolhe.
Pojdiva, Abu.
Domov.
Lopov, ulični tat.
To nisem jaz.
Če bi pogledali pobliže,
bi videli revnega fanta?
To pač ne.
Ugotovili bi,
da veliko več v meni skriva se.
Abu.
Včasih ukradeva, včasih pa ne.
Tokrat je veljalo, da ne.
Dobrodošel, princ Anders. Upamo, da si prijetno potoval.
Princ Anders, moja hčerka, princesa Jasmina.
Zakaj mi ni nihče omenil vaše lepote?
Tudi vaše ni nihče. –Hvala. Tako govorijo v Skanlandu.
Kajneda?
Zelo smešno je.
Res?
Tako se naslavlja tudi pri nas, opisuje pa nikoli enako.
Jasmina.
Kaj je to?
Ne izdajte mi.
Muca s progami.
Všeč si mu.
Vem.
Skanlandske mačke me obožujejo. Pridi, muci. Muc, muc.
Muci, muci
Moj sultan, naši sovražniki so iz dneva v dan močnejši,
vi pa dovolite hčerki odsloviti princa
in obetavno vojaško zavezništvo. –Kateri sovražniki?
Širabad se krepi.
Širabad je naš zaveznik. –Bil je!
Pahnil bi nas v vojno z najstarejšim
Vi pa bi kraljestvo prepustili propadu zgolj zaradi čustev! –Jafar!
Vedi, kje je tvoje mesto.
Opravičujem se.
Odpustite mi, moj sultan. Šel sem predaleč.
Ampak
Če bi dobro razmislili,
bi najbrž sprevideli,
da je zavzetje Širabada edina prava odločitev.
Zavzetje Širabada
Zavzeti Širabad?
Kaj? –Čemu bi napadli materino kraljestvo?
Nikoli ga ne bi napadli.
Toda zaveznik v Skanlandu bi okrepil naš položaj.
Ja, če bi princu Andersu morda dala priložnost.
Da vlada? Baba, Radža bi bil boljši vladar.
Dragica, staram se.
Moramo ti najti moža, kraljestev pa nam zmanjkuje.
Kateri tujec bi skrbel za naše ljudstvo, kot skrbim jaz?
Vladala bi –Ne moreš biti vladarka,
ker je v naši tisočletni zgodovini nikoli ni bilo.
Vse življenje se pripravljam nato. Prebrala sem
Knjige? Izkušenj ne dobiš z branjem. Neizkušenost je nevarna.
Nenadzorovano ljudstvo se bo uprlo.
Nezavarovane meje bodo napadli. –Jafar ima prav.
Nekega dne
boš razumela.
Zdaj smeš oditi.
Vaše življenje bo lažje, princesa, ko boste sprejeli običaje
in doumeli, da je za vas bolje, če vas vidijo in ne slišijo.
Prihaja val, ki me hoče odplakniti.
Plima v globočine potegniti.
Ponižana, moja beseda je utišana.
Grom preti moj glas preglasiti.
A ne morem jokati
ne stiski v sebi popustiti.
Kadarkoli poskušajo
me utišati, potisniti vstran,
moram spregovoriti,
saj v molk me silijo zaman.
Ko poskušajo, res trepetam.
Vendar vem, da ne bom
ostala nema.
Odprite duri!
Sijajno!
Veš, kaj storiti, Abu.
Marš, stran! Pusti me, opica umazana!
Marš, stran! Stran!
Zaprite duri! –Opica umazana!
Ulični tat. Ulični tat.
'Vedi, kje je tvoje mesto, Jafar.'
Vedi, kje je tvoje mesto. –Ce še enkrat slišim to
Oprosti, gospodar! –Se ena žalitev omejenega tepca.
Mesto vidi, kjer jaz vidim cesarstvo. –Kakšna daljnovidnost.
Ko bo svetilka v mojih rokah,
bom sedel na njegov prestol. –Tat! Tat v palači!
'Tat v palači?' –To sem rekel. Tat!
Kaj si videl, Jago? –Dragulj pod raševino.
Kaj sem vama rekel?
Večje kroge! Večje!
Kdo je premeteni fant?
Dalla, je kaj, kar lahko storim?
Postaven princ se hoče poročiti s tabo. Kdaj bo življenje lažje?
Saj ne, da se nočem poročiti, samo –Vladati hočeš.
Ampak zakaj? –Kaj je govorila mati?
Srečni bomo le toliko kot naš najmanj srečni podanik.
Če bi videla, kar sem danes jaz, bi ji strlo srce.
Hotela bi tudi, da si varna.
In čista. Napolnila bom kad.
Na vsakem vogalu so Jafarjevi stražarji.
Nahujskal jih bo nad naše sosede, da tvegajo življenje. Čemu?
Lahko pomagam.
Vem, da lahko. Nisem se rodila zgolj zato, da vzamem nesposobnega princa.
Če že moraš vzeti nesposobneža, ta ni najslabša izbira.
Visok je in privlačen.
Res je počasne pameti, a gre le za poroko. Ni ti treba govoriti z njim.
Ljubši ti je fant s tržnice.
Ti lahko pomagam?
Čaj? –Ti? Ti!
Kaj iščeš tukaj? Hitro noter! –Vrniti ti moram zapestnico.
Zapestnico? Kje je? –Na tvoji roki.
Kaj?
Ni slabo.
Palačo je lepo uredila. –Kako si se izmaknil straži?
Težko, ampak vtem sem mojster.
Bi se sprehodila, medtem ko je princesa zunaj? Malo poklepetala?
Neverjeten si.
Ne moreš kar vdreti v palačo in se sprehajati, kot da je tvoja.
Če nimaš ničesar, ravnaj, kot da imaš vse.
No, kaj praviš? Konec koncev sem našel tvojo zapestnico.
Nisi je našel, ukradel si jo. –Popravek. Ukradla jo je opica.
Tvoja opica je. –Vendar samo opica.
Kdo je naročil čaj?
Jaz.
Zate, princesa Jasmina.
Vaše veličanstvo!
Zakaj si tako čudna?
Oh, jaz sem princesa.
Ja.
In ni slabo biti jaz
z vsemi palačami
in polnimi vozmi zlatnine
in oblekami za vsako uro dneva.
Čas je, da okopam svojega mačka.
Premalo zahaja ven.
Očitno.
Ne bi moral biti v kadi?
Služabnica, ta maček se ne bo umil sam!
Ampak mački se umivajo sami.
Takoj moraš oditi. –Toda jutri zvečer se bom vrnil.
Kaj? Ne smeš –Ko bo luna nad minaretom, se dobiva ob vodometu.
Da ti vrnem to.
Obljubim.
Bi verjel, Abu? Najbolj zastražen kraj v vsej Agrabi.
Dober večer. –Večer.
Dober večer.
Za mano sta stražarja.
Živjo, fanta.
Kje sem? –V brezmejnih težavah, poba.
Je vse to zaradi zapestnice?
Nisem je ukradel. Služabnica
Zakaj bi služabnica nosila kraljičino zapestnico?
Kraljičino? Ne. Rekla je, da je bila –Materina.
Vsaj o nečem je govorila resnico.
Hočeš reči, da je bila princesa?
Govoril sem s prin ... –Igračkala se je s tabo.
Zabava jo druženje s podaniki.
Si res mislil, da si ji pri srcu?
Kako ti pravijo? –Aladin.
Aladin. Ljudje, kot midva, morajo biti realistični ... –Midva?
Nekdaj sem bil kot ti.
Navaden tat.
Toda razmišljal sem širše.
Če ukradeš jabolko, si tat, če ukradeš kraljestvo, si politik.
Odnehajo le slabiči.
Postani najvplivnejši mož v sobi ali pa ostani niče.
Naletel si na priložnost. Lahko te naredim bogatega.
Dovolj bogatega, da osvojiš princeso. A nič ni zastonj.
Kaj bi moral narediti?
V bližini je votlina, v njej pa preprosta oljna svetilka.
Prinesi mi jo in dovolj bogat boš, da očaraš princeso.
Nič ji ne pomeniš, lahko pa bi ji.
Tvoje življenje se začne zdaj, Aladin.
Se čakaš?
Ne. Stopila sem ven, da ...
Obljubil je.
Zgoraj bom, če me boš potrebovala. –Lahko noč, Dalla.
Votlina čudes.
V njej boš zagledal bogastvo, o kakršnem nisi niti sanjal.
Zlato, dragulje in svetilko.
Prinesi mi jo, pa boš bogat in svoboden.
Toda ne vzemi ničesar drugega, naj te še tako mika.
In skušnjava bo huda.
Vstopiti sme en sam človek.
Tisti, ki svojo vrednost skrbno skriva.
Dragulj pod raševino.
Pomni,
vzemi samo svetilko.
Abu, ne dotikaj se. Si pozabil?
Abu.
To je čarobna preproga. Res obstajajo.
Živjo, tepih.
Poglejva, kako lahko izboljšava tvoj položaj.
Hej.
Malenkost.
Abu, drži opičje ročice pri sebi.
Abu, ne!
Dotaknil si se prepovedanega zaklada.
Zato ne boš nikoli več
ugledal belega dne!
Preproga!
Abu, Skoči!
Bi mi podal roko? –Najprej svetilko.
Ne, najprej roko. –Nimava veliko časa. Daj mi svetilko.
Roko! –Nič več drugi, gospodar.
Podaj mi roko.
Kaj praviš na nogo?
Ne! Ne!
Dol z mene, afna!
Stojta.
Neumna opica! Drugi, drugi!
Živa sva.
Mislim.
Hvala ti, preproga.
Kako si
Ti lokava opička.
Zdaj potrebujeva le še pot ven.
Preproga, morda veš, kako priti ven?
Svetilka?
Kaj je to?
O, mogočni, ki me kličeš, strašni, ki mi zapoveduješ,
prisega me zavezuje, da ti izpolnim želje tri.
Rekel sem, 0, mogočni
Oprosti, fant, kje je tvoj šef?
Pomagaj mi. Kje je tvoj šef? Sam s sabo bi lahko govoril v svetilki.
Me slišiš?
Jaz sem –Uporabi svoj močni glas.
Mar govorim z modrim kadečim velikanom? –Ne!
Nisem velikan, duh sem. V tem je razlika.
Velikani niso resnični. Kje imaš šefa? –Sefa?
Poslušaj, pobič, to počnem že zelo dolgo.
Vedno je nekdo, saj veš,
ki je nekoga prevaral ali zakopal Saj razumeš. Kje je tip?
Poznam ga. Zunaj je.
Potem sva tu spodaj samo ti in jaz?
In opica?
To je tvoja stvar, ampak o opici bova morala še kakšno reči.
Srčkana opička. Ti si torej podrgnil svetilko?
V redu. Dovoliš,
da si malo pretegnem ude? –Mene sprašuješ?
Ja. Moj gospodar si.
Jaz sem tvoj gospodar? –Pasji položaj.
Po videzu sodeč, bi moral biti ti moj gospodar. –Saj, a ne gre tako.
Kako dolgo si bil ujet tu notri? –Približno tisoč let.
Tisoč let? –Tisoč let.
Poba, se samo meni zdi, da se vsemu čudiš?
Res ne veš, kdo sem?
Duh, želje, svetilka, prav nič ti ni znano?
No, to pa je prvič.
Opica!
Ne skrbi zanjo. Nič ji ni.
Ali Baba je 40 razbojnikov imel.
Seherezada svojih tisoč zgodb.
Gospodar, nad tabo zvezda sreče žari. Imaš duha, ki te ne izneveri.
Najboljši sem.
Ni dovolj, kaj?
Šalim se. Glej to.
Zdaj pa jaz!
Le pogum.
Pazi!
Sem že ogret. Poglej zdaj, kaj vse znam.
Ali Baba je 40 razbojnikov imel.
Seherezada svojih tisoč zgodb.
Gospodar, nad tabo zvezda sreče žari. Čarovnija se ti ne izneveri.
Veliko moč imaš v rokah.
Kot tisoč oboroženih čet.
Znaš udariti, očarati, da se kar kadi.
Le leščerbo podrgni ti, in rekel bom:
Gospodar, kako ti je ime? Ni važno, kakšne so tvoje želje tri?
Naročilo vzamem, zapišem si. Tvoj prijatelj sem najboljši.
Živi kot na pojedini. Sem sluga tvoj pokorni.
Kar želiš, prišepni mi.
Tvoj prijatelj sem najboljši.
S postrežbo se ponašamo.
Ti si šef, kralj, šah veliki.
Vse, kar si zaželiš na krožniku dobiš.
Je dovolj sladka sladica?
Pokusi nekaj tega tu, pa onega grižljaj.
Se žlico k ustom nosil bi ti. Tvoj prijatelj sem najboljši.
Zdaj pa osrednja točka! Pozor!
Osrednja točka!
Zmorejo tvoji prijatelji to?
Zmorejo to?
Lahko potegnejo
iz svojih klobučkov to?
Znajo prepevati:
Jaz sem iz leščerbe duh.
Petje, rap in ples je moja prava zmes.
Nikar ne izbulji oči. Molitve vse zmorem uslišati.
Kaj sem, piše v tej listini. Diplomatske zagate reševati znam.
Storil bom vse, da ti pomagam. No, kaj si želiš? Rad izvedel bi.
Seznam je najbrž dolg kilometre tri.
Le leščerbo moraš podrgniti.
Gospod –Aladin. –To! Eno željo, dve al' tri
tebi, šef, moram izpolniti. Tvoj prijatelj sem jaz, prijatelj.
Tvoj prijatelj sem jaz, prijatelj.
Tvoj prijatelj sem
najboljši.
Tvoj prijatelj sem najboljši.
Zdaj lahko zaploskaš.
Nikar. Prosim, prosim.
Zahvalil se mi boš zunaj. Na soncu.
Ko nas z željo spraviš ven. –Kako pa to deluje?
Šališ se, kajne?
Pesem si dobil za navodilo!
Očitno ne moreš hkrati plesati in poslušati.
Torej, prvi korak, podrgneš svetilko. Drugi korak, poveš, kaj si želiš.
Tretji korak ... Ga ni. Mala mal'ca. Izpolnim tri želje,
najprej podrgneš svetilko in rečeš: Želim si. Jasno?
Mislim. –Se nekaj pravil. Ne moreš imeti več želja kot tri.
Ne morem narediti, da se dva zaljubita in ne oživljam mrtvih.
Prekini me, če česa ne razumeš. Hecam se. Ne skači mi v besedo.
Običajno uvod ni tako dolg,
saj tisti, ki pride do mene, že ve, kaj hoče.
Na tone denarja in moči!
Prosim, ne stori tega.
Verjemi, na svetu ni dovolj denarja in moči, da te zadovolji.
Zmenjeno? Povej prvo željo. –Razmisliti moram.
Hočem reči, če so le tri Zakaj samo tri? –Ne vem, koga briga?
Ne veš?
Mislil sem, da si vseved. –Ker ne poslušaš.
Nisem rekel, da sem vseved, ampak vsemogočen.
JAZ - SULTAN - TI
Najmočnejše bitje v vesolju. Cesar ne vem, se lahko naučim.
Zunaj na soncu. Zakaj se obotavljaš?
Tega ne vidiš, ampak zelo sem bled.
Nebesno moder sem, moral bi biti mornarsko moder.
Spravi nas na sonce.
Prav, duh. Zate si želim, da nas spraviš iz votline.
To! Končno! Izrekel je prvo željo!
Potuj s preprogami ali kamelami. Ne pozabi napitnine za duhca.
Drži se, poba!
Mejdun, poglej ta svet.
Tako velik je!
V leščerbi je samo medenina, medenina!
Je tisto baker? Nak, medenina. Muke duhčevega življenja so
neverjetne moči v majceni leščerbici.
Je čarobno to ali si ti?
Štos je v paketu.
Bi me naslednjič prej posvaril? –Privadil se boš.
Seveda. Moram vse želje izreči tukaj?
Če te odpeljem v Agrabo, bodo ljudje –Ne!
Lahko sem čisto normalen.
Saj, čisto normalen.
Še vedno moder.
Ne gre brez fige? –To je moja češnja na torti.
Naj bo.
Torej, kaj si boš zaželel?
Nisem še razmislil.
Res nisi tisti tip.
V redu. Kaj bi si zaželel ti?
Tega me še nihče ni vprašal.
Nič lažjega.
Želim si biti svoboden.
Nič več: Puf! Kako lahko pomagam? Puf! Kaj si želiš?
Puf! Dobrodošel v svetilki. Kaj smem postreči?
Svoboda. želim si biti
človek. –Zakaj se preprosto ne osvobodiš?
Preproga! Si slišala fanta?
Zakaj se ne osvobodim?
Duha lahko osvobodi le lastnik svetilke, če se odreče eni želji
za njegovo svobodo, zadnjič pa se je to zgodilo ob sv. Nikoli.
Jaz te bom. Tri želje imam, kajne? –Se dve sta ti ostali.
Z eno si prišel iz votline. Se spomniš? –Jaz? Ali ti?
Mislil sem, da moram podrgniti svetilko. –Prav, podlasica.
Zavrtiva spomin nazaj.
Prav, duh. Želim si –Opička in trik s svetilko!
Takega še nisem videl.
Imel te bom na očeh.
Zdaj lahko tretjo željo porabim, da te osvobodim.
Takole je z željami.
Več imaš, več hočeš.
Ne jaz.
Bova videla. –Je pa nekaj.
Tak obraz sem že videl. Kdo je? Kdo je dekle?
Princesa je.
Mar niso vse? Vedno pravim: S svojo žensko ravnaj kot s kraljico.
Ne, prava princesa je.
Veš, da ni v moji moči, da se kdo zaljubi
Ne. iskrica je preskočila. –Je to res?
V redu.
Bistra je, ljubezniva in tako lepa.
Ampak mora se poročiti
Me lahko narediš za princa?
Veliko nedorečenega je vtem 'naredi me za princa.'
Lahko bi te spremenil vanj.
To pa ne. –Saj. Vse življenje bi bil obsojen nanj.
Oj, ste videli mojo palačo? –Natančno izbiraj besede.
Vse je v podrobnostih. –Razumem.
Ampak če si ji res pri srcu, čemu sprememba?
Povedal sem ti, mora se poročiti s princem. –Hočem domov!
V redu, to bi Šlo.
Tokrat uradno za tiste, ki štejemo,
to sem pa jaz.
Duh, želim si
Leščerba. –Oprosti.
Tako. Duh –Ne stori mu hudega, duh.
Želim si postati princ.
Umakni se, fant. Potrebujem prostor. Sijajniziral te bom.
Duh?
Malo vrtenja v glavi. Je že bolje, ne? –Mislim, da se privajam.
V redu, princ, princ.
Ulična moda ne bo vžgala.
Nekaj zimzelenega.
Kaj je zimzeleno? –Ne! Zelenkasto rumena.
Češnjevo rdeča!
Oblika je zanič. –Kaj je to?
Barva se tepe s tvojo poltjo, linija je slaba. –Turban je prevelik!
Ne, ni prevelik.
Daj, duhec! Kje imaš domišljijo? Bodi drzen in zlat!
Ne! –Šla sva predaleč. –Duhec, popuščaš! Nevtralno za puščavo.
Slonokoščena, beige, smetanova. –Nekam težka je.
Bela.
Množica nori!
Duh se je razvnel!
Duh se je razvnel, ljudje! Ne stori mu hudega! Ne opeci ga!
Naj me kdo ohladi! Zbrca stran! Zavrel sem!
Sem že nazaj!
Kaj praviš? –Všeč mi je. –Kajpada! Moj izdelek!
To sem jaz. –Bodiva natančna, jaz sem.
Opravil sem večino dela. Ti si samo stal. Toda strinjam se.
Me ne bodo prepoznali? –Nihče te ne bo.
Zaradi duhčeve čarovnije. Ljudje vidijo, kar jim vbiješ v glavo.
Prav.
Kdo sem? –Kdo."
Princ Ali?
Iz?
Iz Ababve. –Abubhe?
Ne poslušaš. Ababva. –Je kraj resničen?
Vsi vedo zanj. Celo brošuro ima.
Vroča poletja, zmerne jeseni. Spotoma jo boš lahko prebral.
Kako bova prišla tja?
Opice ne moreš jezditi. Plešočo opico pa obožuješ, ne?
Stoj, Abu.
Osel. Premajhen.
Ne.
Preveč očitna. Potrebujeva nekaj krepkega.
Brez panike, Abu. Se minutko.
Princ Ali iz Ababve. –Zdaj pa še spremstvo! –Kaj?
Kaj se dogaja?
Duh?
S poti!
Umaknite se!
S poti!
Prihaja princ Ali, zato s poti.
Dobrodošel naj bo princ Ali.
V starem bazarju umaknite se vsi.
Vzhajajočo zvezdo spustite skozi.
Bodite v prvi vrsti, zazrite se mu v oči.
S poti, že bliža se. Zvonite, bobnajte.
Moža boste vzljubili.
Je princ Ali sijajni, Ali Ababva.
Ponižen bodi, fant, spoštljiv. Poklekni.
Ohranite kar najbolj mirno kri.
In ne skoparite s pozdravi.
Pridite, razkošno spremstvo občudujte.
Je princ Ali mogočni, Ali Ababva.
Deset krepkih mož ga ne premaga.
Stotnije konjenikov je ugnal, prepodil s sabljami sovraga.
Kdo je barabe domov nagnal? Princ Ali.
On ima
75 zlatodlakih kamel.
Se dame. Kaj ima? –53 škrlatnih pavov.
Eksotične sesalce za povrh. Pritegnite mi!
Živalski vrt je, to ve vsak. Se več, prvovrstni zverinjak!
Je princ Ali privlačni, Ali Ababva.
Postaven je res, nimam besed, le mehka kolena. Oh, zlati fant!
Na trg urno stecite.
Se zavijte v svilene tančice.
Zrite široko odprtih oči, to je princ Ali.
Ima krdelo belih perzijskih opic. –Ima kopico opic!
Vidite jih lahko brez vstopnic. –Radodaren je nadvse.
S četo služabnikov in lakajev.
Ponosno mu služijo, z ljubeznijo strežejo,
mu zvestobo prisegajo. Aliju.
Princu Aliju.
Princ A ...
Na vas čakamo!
Ne bomo nadaljevali!
Saj bo šlo!
Ja, tako!
Princ Ali
ljubeči
Ali Ababva.
O lepoti vaše princese slišimo.
Zato, ljudje, je prišel, se nališpal, v pražnje odel.
S sloni in lamami. –Resno?
Medvedi, levi in glasbili. –Kaj? –40 fakirji.
Kuharji, peki, pticami žvrgolečimi.
S poti,
tu je princ Ali.
Dajmo, kje so? –Le mirno.
Kaj jih zadržuje?
Prihaja gospodar.
Kaj počneš? Spusti roke. –Naj jo vsi vidijo. –Spusti roke!
Z veseljem vas pozdravljamo v Agrabi, princ Ali.
Kako si mogel to pokvariti? –Kar odpadlo je.
Najbrž si srečanja vesel tudi ti.
Meni ni v nič manjše veselje, vaše veličanstvo, gospod.
Zelo vedri ste videti. –To je prigib, ne poklon. Zravnaj se.
Žal Ababve ne poznam.
Severno od tod je. –Južno.
Imamo sever in jug.
Kva? –Ce greste, je v bližini
Tam nekje je, če dobro pogledate. –Ne pomagaj mi.
Svet se hitro spreminja, Jafar.
Očitno vsak dan nastane novo kraljestvo.
Ne dotikaj se me.
Ne dotikaj se.
Ja, zelo modri ste.
Povej, da prinašamo darila, prosim. –Saj res! Imamo stvari.
Darila! Si ti to organiziral?
Ja, začnimo.
Darila so tu!
Imamo začimbe, zlate kamele in žlice, majhne žličke.
Žličke! –Le kako izdelajo tako majhne?
Marmelade!
Marmelade? –Marmelade?
Ja! Iz sladkega krompirja, fig. –Iz sladkega krompirja! –In datljev.
Brez pešk, slastne eksotične marmelade.
Dovolj je marmelad. –Kaj? -imamo dragulje.
Dragulje tudi imamo! In tisto!
Tam, skrito kot presenečenje.
Tra-ra!
Je to kolo?
Zelo je drago.
Kaj nameravate kupiti s to dragotino? –Vas!
Ne! Ne, ne.
Samo trenutek z vami. To ni
Hočete reči, da sem naprodaj?
Seveda
ne! Vsekakor ne!
V svetilki je hladno in temno.
A mi je ljubša kot tole. –Dovolite mi.
Moram poiskati košček kruha.
Za marmelade. –Ne, nisem tako mislil. Le
Odlični ste bili. –Nisem tako mislil.
Pusti jo samo. Nisi bil odličen. –Se boste lahko spregovorili.
Upam, da se nam nocoj pridružite, princ Ali. Na žetvenem slavju.
Seveda, vaša vedrost.
Pridružili se vam bomo. –Spretno.
V 10.000 letih
še nisem bil v tolikšni zadregi.
Ne skrbi. Nisi še izpadel. Obnašaj se kot običajno na zabavah.
Na nobeni nisem bil. –Kaj? –Kaj?
Potem pa nazaj v sobo. Mojega večera ne boš zavozil. –Princ Ali.
Dovolite besedo? Na štiri oči.
Ne tiče se vašega sluge.
Tam bom in se brigal zase.
Vem, kdo si.
Res?
Ja. Častihlepen človek, kot jaz.
Niso naju še uradno predstavili. –Jafar, sultanov vezir.
Lahko sem vam v veliko pomoč, da dosežete svoje.
Razmislil bom. Princesa ne sme čakati.
Morda nisem bil dovolj jasen.
Na odgovor ne bom čakal dolgo.
Princ Ali.
Oprostita. Princ Ali, želijo, da se jim pridružite.
To je torej tisti tip. –Ja, to je tisti tip.
Tam je. Zdaj imaš priložnost.
Veš, kaj? Preveč ljudi je. Ne bom zmogel.
Dobro ti bo šlo. Celo zlahka.
Poglej njeno družabnico.
Po pijačo gre. Tudi jaz sem žejen.
Ne smeš me zapustiti. Spregledali me bodo.
Ne bodo. Samo naravnost tja stopi. –In govori. Tudi govoriti moram.
Poslušaj me.
Živel sem v svetilki. To je zabava. Tega mi ne pokvari. Jasno?
Rad se zabavam. Osvoji jo!
V redu.
Princesa Jasmina!
Vi? Ste še tukaj? –Ja.
Kaj pa počneš?
Kaj počneš?
Preverjam, če je voda prave temperature. –Zakaj nisi tam?
Kako se naj merim z njim? Poglej ga, ves princast je.
Bolj moraš zaupati, kaj ji lahko nudiš.
Kaj pa lahko nudim?
Kako spretno krasti hrano? Skakati s stavbe na stavbo?
Princ Ali ima dragulje. –Takoj nehaj!
Naredil sem, da si princ od zunaj.
Tistega znotraj nisem spremenil.
Princ Ali te je spravil do vrat, Aladin jih mora odpreti.
Vidiš, sultanu sem všeč. –Mogoče te bo vzel za svojo ženo.
Poglej, še enega princa bolj zanima Baba.
Kaj pa vem, ta se mi zdi drugačen.
S sabo ima nadvse privlačnega prijatelja. Prosim, potrudi se.
Kaj pa princ Ali?
Poglej ga, trudi se na vse pretege. –V tem je težava.
Čas za akcijo. –Ne. Čakam pravi trenutek.
Nič čakanja. S tem sva opravila.
Jaz odločam. Prav? Jaz bom izbral pravi trenutek.
Resno?
Tuje. Reci kaj, bodi sproščena.
Pozdravljen!
Opravičujem se zaradi marmelad, draguljev
in kupovanja tebe.
Tisto nisem bil jaz. No, bil sem, nočem
Bil sem jaz, saj nimam brata dvojčka, rad bi ...
Plesal? Zelo rada.
Ja.
Ples.
Samo pleši.
Daj že.
Sprosti se.
Bravo! Odlično!
Nekaj zelo čudnega je na njem.
Pozorno opazuj princa Alija.
Kar odšla je.
Mogoče sem malce pretiraval s salto nazaj,
toda ta ples je bil nekaj najboljšega v tvojem življenju.
Kar dober sem bil. Ampak nič je ne očara.
Ja, noro. Ne marmelada ne dragulji.
Če je jaz ne morem očarati, kdo jo lahko?
Kaj naj to pomeni? –Pravim, da poskusi biti ti.
Ampak mora vzeti princa.
Še nekaj minut z njo in vem, da bi lahko
Moraš me spraviti tja. –Je to uradna želja?
Ne, usluga. Prijatelju. –Veš, duhci nimajo prijateljev.
Nisi še imel prijatelja, kot sem jaz.
Ti nisi imel prijatelja, kot sem jaz.
Če si duh, nekdo vedno hoče nekaj od tebe. Neprijetno.
Prav imaš.
Moral pa bi pritegniti pozornost neke družice
Vidim, kaj napletaš. Ujel si me. Se vidiva tam?
Dober večer. –Kako si se izmuznil straži?
Splazil sem se mimo. –Vseh 48?
Tudi požiralcev ognja? Pohvalno.
Hja, to vsi pravijo o meni.
Nekam nerodno sem se izrazil.
Nihče ne pravi tega. Ne vem, zakaj sem to rekel.
Čudovite so! Ne bodo ji všeč.
Povej princu, da pot do njenega srca vodi skozi dušo.
Pravzaprav so moje darilo tebi.
Mi dovoliš trenutek?
Počakaj, samo
To vsi pravijo o meni. Daj no, duh!
Moje najljubše so. Sprejmem jih. Prosim, nadaljuj.
Opazil sem, kako prijeten večerje zunaj.
Na zabavi sem opazil, da si opazila,
kako prijeten sem.
No, kako mi gre?
Štorast si, ampak na očarljiv način.
Sprehod.
Bi šla na večerni sprehod?
Samo midva? Namenoma?
Ja, kot človeka.
Samo še hipec. –Velja.
Zakaj sem zinil 'kot človeka?' Mulec je nalezljiv!
Pojdi.
Tega še nisem počela. Kako je prav?
Imaš rad ovčji sir?
Naprej.
Pravzaprav sem že tu.
Ne gani se.
Vrnil sem se, ker si odšla tako –Kako si prišel tja?
S čarobno preprogo?
Pravzaprav sem vesela, da si tu. –Kaj res?
Trudim se najti Ababvo, a je ni na nobenem zemljevidu.
Mi jo pokažeš?
Zelo rad.
Radža, danes ne jejva princa. Noge potrebuje za ples.
Sem s salto nazaj pretiraval? –Malček.
Ababva? –Ja. Duh, najti moram Ababvo.
Moj brat,
tisti manjši, ne oni, ki mi je podaril kozo, je poročen
Veliko zemljevidov ima.
Ababva, seveda.
Ababva.
Prtiči iz jakove dlake so redki.
DOMIŠLJIJSKA DEŽELA
BODI TI
Si izgubil svoje kraljestvo? –Moje kraljestvo? Ne.
Tuje.
Ne bi rekla. Saj sem
Tuje.
Kako je nisem opazila? –Le kdo potrebuje zemljevide?
Stari so, neuporabni, brez vrednosti.
Svet si ogledujem po zemljevidih.
Mislil sem, da princesa lahko gre kamorkoli.
Ne ta princesa.
No, bi morda hotela
Oprosti.
Radža!
Hvala ti za tole.
Hotel sem reči, da bi te kraje morala videti.
Onkraj knjig in zemljevidov je širni svet.
Hočeš?
Kako? Vsa vrata stražijo. –Kdo je omenil vrata?
Kaj počneš? –Včasih, princesa,
včasih moraš pač tvegati.
Kaj se je zgodilo?
Kaj?
Je to ... –Čarobna preproga?
Mi zaupaš?
Kaj si rekel?
Mi zaupaš?
Ja.
Razkazal bi ti svet,
pisan, svetal, sijoč.
Priznaj, princesa,
si že kdaj pustila srcu do besede?
Odprl ti bom oči
in razkazal mnoga čuda.
Od zgoraj, s tal in od strani
na čarobni leteči preprogi.
Čisto nov je svet.
Pogled nanj sanjav se zdi.
Nihče nama ne brani
in ne določa smeri.
Ne, to niso le sanje.
Čisto nov je svet.
Meni nepoznan, osupljiv kraj.
Tu visoko nad zemljo
je kristalno jasno,
v čisto novem svetu sem s teboj.
V čisto novem svetu sem s teboj.
Neverjetne širjave.
Občutkov ni moč opisati.
Jadrava in se podiva
po neskončni zvezdni poti.
Čisto nov je svet. –Ne drzni si zapreti oči.
Videti moraš tisoče stvari. –Zadrži dih, še lepše bo.
Utrinka zvezdnega
ni moč ustaviti.
Kjer sem bila, ne morem se vrniti. –Cisto nov je svet.
Vsak nov zavoj
Nova obzorja odstira. –Trenutka neizživetega
Ne smem več izpustiti.
Nič se ne mudi.
Dovoli mi deliti ta novi svet s teboj.
Čisto nov je svet.
Samo za naju dva. –Samo za naju dva.
Vznemirljivo potovanje. –Dežel raziskovanje.
Samo za naju dva.
Od krajev, ki si mi jih razkazal, je ta zdaleč najlepši.
Včasih ga moraš videti z drugačne perspektive.
Oni, ljudje, ga naredijo lepega.
Zaslužijo si vladarja, ki to ve.
Ne vem, zakaj mislim, da bi lahko bila jaz. –Ker bi morala biti.
Res misliš tako?
Ti je mar, kaj mislim?
Poglej tisto ljubko opico. Je Abu? –Ne, ne more biti Abu. On je
Koliko imen imaš, princ Aladin?
Ne, jaz ... –Kdo je princ Ali?
Jaz sem princ Ali.
In tako dobro poznaš mesto? –Prej sem prišel v Agrabo,
da bi dodobra spoznal njegove prebivalce.
Na to se spoznaš.
Ko sva se spoznala, si bila zakrinkana v lastnem mestu.
Videla si naš prihod s plesalci, slonom in čarobno preprogo.
Od kod vse to uličnemu tatiču? –Kako to, da te nisem prepoznala?
Če si kraljevega rodu, ti ljudje ne vidijo v dušo.
Oprosti. Sram me je.
V nekaj dneh si videl več Agrabe kot jaz v vsem življenju.
Morala bi
kreniti nazaj.
Že?
Nasvidenje jutri, princesa.
Lahko noč.
To!
Očarljivo.
Ta obraz mi je všeč. Dober zmenek? –Najboljši.
Boljši kot najboljši.
Pogruntala je, da sem Aladin. Rekel si, da ne bo.
Duhčeva čarovnija je v resnici le krinka.
V nekem trenutku vedno privre na dan resnična osebnost.
Ampak to je dobro, ne? Zdaj ve.
No ... –Kaj?
Samo preoblekel naj bi se v tatiča, da spozna mesto,
v resnici pa je princ.
Prepričal sem jo, da sem princ.
Si mu verjela? –Ti je verjela?
Menda.
Na koncu ji boš moral povedati resnico.
Na koncu ji bom.
Kakorkoli že, zdaj sem nekakšen princ.
Iz te čaše boš torej pil.
Mu mogoče verjameš zgolj zato,
ker moraš vzeti princa, tatiča pač ne?
Ne, verjamem mu. Res.
Ko bo trenutek pravi, ji bom povedal.
'bro jutro.
Jutro.
Ne že spet.
Prosim.
Gospodje, najbrž je prišlo do nesporazuma.
Ne veste, kdo sem. –Ne, ne. Jaz vem, kdo si,
Aladin.
Aladin?
Aladin.
Ne vem, kdo je to. Princ Ali sem –Ulična podgana! –Iz Ababve.
Princ kraljestva, ki ne obstaja
in je zdaj lastnik leteče preproge iz Votline čudes.
Kar je mogoče le ... –Kje imaš opico? –Ce si našel zaklad.
Moj zaklad.
Kje je svetilka?
To je očitno nesporazum. Princ Ali sem.
Če te vržem z balkona in si, kdor trdiš, da si,
boš umrl mokre smrti.
Če preživiš, je to mogoče le zaradi svetilke.
Potem bom dobil odgovor.
še zadnjič,
kje je svetilka?
Poslušaj me. Ne vem, kdo misliš, da sem. –Zbogom, Aladin.
Ne! Ne!
Kaj za ...
Poba, poslušaj. Ne morem te rešiti, če ne izrečeš želje.
Moraš si to zaželeti! Daj, zbudi se!
Poskusi izreči besedici 'želim si.'
Poba, zbudi se! Zbudi se.
Razmisliti moraš. Misli, misli.
Misli.
Že vem! Ni čisto po pravilih, a je vredno poskusiti.
'Jaz, Aladin, treznega duha in zdravega telesa izjavljam,
'da si želim biti rešen pogube.'
Napisal sem včerajšnji datum. Pa brez zamere.
Greva! Daj no!
Daj no, fant. Dečko? Prosim te.
Daj! Zbudi se! Zbudi se!
Poba, zbudi se. Prosim.
Najbrž nisi mogel meriti v drugo smer.
Kako se počutiš?
Hvala, duh.
Ni problema. Bil sem v bližini.
Nisi rekel, nobenih uslug?
In nobenih prijateljev.
Ja. V resnici te je stalo želje.
Kakorkoli že, rešil si mi življenje. –To pa drži.
Če sem iskren, bili smo ekipa.
Hvala ti.
Jafarja morava ustaviti. –To pa ne bo lahko.
Sultan mu popolnoma zaupa.
Vse je preslepil.
Mogoče le ne vseh.
Princ Ali je govoril s svetovalcem, kako bo z vojsko zavzel Agrabo.
Kaj? –Zdaj se zdi, da ga je vzela noč.
Jasmina.
To si ga slišal reči in videl oditi?
Ja, na lastna ušesa in oči.
V čem je zdaj težava, princesa?
V tem, Jafar.
Če govoriš resnico, zakaj je princ Ali še tu?
Vaše veličanstvo. –Princ Ali.
Presenečen sem.
Veličanstvo, vaš svetovalec ni, kar trdi, daje.
Jaz nisem, kar trdim, da sem? –Baba, princa je poskušal ubiti.
Jafar, bi mi to pojasnil?
Ja.
Moj sultan,
veste, da sem vam popolnoma vdan.
Vdan si
Ja.
Princ Ali, povabil si se v naše mesto
in bil si nam dobrodošel gost.
Vendar mislim, da so tvoji nameni
sleparski.
Agrabi si sovražen in tako bomo ravnali s tabo.
Baba, kaj govoriš? –Dovolj, Jasmina!
Jafar mi je razkril prinčev namen.
Njegovo žezlo. –Moj prestol hoče.
Hakim!
Baba? –Kaj se je zgodilo?
Uročil vas je. –Ni vreden zaupanja, veličanstvo.
On hoče vaš prestol. –Jafar! Bil si mi najzvestejši svetovalec.
Hakim! V ječo z njim!
Pomisli, kako spremenljive so sipine oblasti v viharju, Hakim.
Vdan sem svojemu sultanu, kot bi moral biti ti.
Zakon je zakon.
Princ Ali, dolžan sem ti opravičilo.
Vaše veličanstvo, nekaj bi vam rad pojasnil.
O tvoji časti in poštenju ne bomo v Agrabi nikoli več dvomili.
V to palačo še ni stopil plemenitejši in iskrenejši mladenič.
No
Bilo bi mi v čast klicati te moj sin,
če bi si to nekdo želel.
Dekle si pa le dobil.
Verjemi, po tisti marmeladni polomiji sem bil v dvomih.
Naposled si se le spravil v red.
Sem, kajne? Končno sem se naučil biti princ.
Nisem mislil ravno tega.
Imel si prav. Ljudje vidijo, kar hočejo videti.
Aladina ni več. Zdaj sem princ Ali. –Vse ti je jasno, kaj, poba?
Razmišljal sem o svoji zadnji želji, a ne bom zmogel brez tebe.
Obljubil sem ti svobodo, toda slišal si sultana.
Zdaj ne sme vse propasti. –Torej ji ne boš nikoli povedal resnice?
Še naprej boš živel vlaži. –Ni laž. Vsak se lahko spremeni.
Zelo spremeni.
Je to slabo? Vse je boljše, nihče ni nastradal.
Naj se vrnem na ulico in kradem, da preživim?
Mislil sem, da boš vesel moje sreče.
Skrbela pa te je le moja zadnja želja, da te osvobodim.
Poba, ta želja me sploh ne gane.
Zate gre in za to, kaj se dogaja s tabo.
Raje bi lagal ljubljeni ženski, kot se odrekel vsemu temu.
Ne razumeš, duh.
Človek kot jaz pridobi samo s pretvarjanjem.
Mislim, da ti ne razumeš.
Več kot dobiš s pretvarjanjem, manj boš v resnici imel.
V 10.000 letih nisem niti enkrat
gospodarju rekel prijatelj.
Zate sem kršil pravila, rešil sem ti življenje. Za kaj?
Zadel si me naravnost v srce, poba. V srce.
Duh! Daj no!
Svetilka. Svetilka.
Gospodar. Svetilka.
Kdo misli, da je? Moral bi mi služiti.
Tu znotraj sem, kar sem bil. Kajne, Abu?
Se šališ? Zakaj si jo podrgnil pod
obokom?
Lopov.
Ulična podgana.
Bi me tako črtili,
če bi si pogled zbistrili?
A princa ne morem več igrati.
Nikakor ne.
Resnico njej moram izdati,
varljive sanje te končati.
Čeprav potem ne bo več marala
za me.
Jafar.
Agrabo bi moral zapustiti, ko si še imel priložnost.
Čemu, ko pa je mesto zdaj moje? –Konec je, Jafar. –Dobro zate.
Dovolj dolgo sem trpel tvojo mehkužno nesposobnost.
Hakim. –Tepec stari.
Duh!
Moja prva želja je, da postanem sultan Agrabe!
Kaj?
Kot želiš, gospodar. –Ne!
Ne!
Hakim.
Hakim!
Vdan si sultanu, zato mi bodi pokoren.
Veš, kakšen je zakon, Hakim!
Ne.
Moj sultan!
Hakim.
Zberi vojsko in zavzemi Širabad. –Ne moreš ...
Naposlušali smo se te, princesa.
Storila boš, kar bi morala že zdavnaj. Umolkni.
Straža, stran z njo!
Obrzdaj mačka, če veš, kaj je dobro zate.
Radža.
Radža!
Radža! Je že dobro.
Ne dotikajte seje! –Baba.
Jasmina.
Bolje zate, da te gledajo, ne poslušajo.
Naposlušali smo se te. Umolkni.
Zakoni, besede kot v kamen vklesane.
Želje stoletja zamolčane.
Vedi, kam sodiš, pokaži se, a molči.
A zdaj bo ta zgodba končana.
Nič več
ne bom se uklonila.
Nikdar več
pred nikomer ne bom pokleknila. –Jasmina!
Ne bom molčala,
ne bom v tišini trepetala.
Ne bom se tuji volji vdala.
Hočem le, da se moja beseda sliši.
Sliši!
Ne bom mirovala,
poražena obstala.
Moja volja bo izživeta.
Hočem, da se moja beseda sliši.
Če bom kot v kletki ptica,
ne bo moja pesem onemela.
Razprla zlomljena bom krila,
čez nebesni svod bom poletela.
Kličem glasno v odmev,
ne bom molčala.
Hočeš me videti, da se bom tuji volji vdala.
Jaz hočem, da se moja beseda sliši.
Sliši!
Se diham,
ko me poskušajo zadušiti.
Si me drznejo podcenjevati.
Hočem le, da se moja beseda sliši.
Hočem, da se moja beseda sliši.
Sliši!
Hakim!
Odvedita jo!
Ukaži jima, Hakim.
Bil si še fantič, ko je tvoj oče stopil v naše vojaške vrste.
Postal pa si vojak, ki je vreden našega neomajnega zaupanja.
Vem, da si zvest in pošten človek.
Tokrat pa moraš izbrati.
Dolžnost ni vedno čast.
Najbolj pogumno ni oporekati sovražniku,
pač pa tistim, katerih priznanja si najbolj želiš.
Jafar ni vreden ne tvojega občudovanja ne žrtvovanja.
Kraljestvu Agrabe ne želim drugega kot slavo.
Ne. Slavo hočeš zase.
Četudi na plečih mojega ljudstva!
Hakim, možje ti bodo sledili,
toda odločaš ti.
Boš nemo opazoval, kako Jafar uničuje ljubljeno kraljestvo,
ali boš storil, kar je prav
in stopil na stran agrabaškega ljudstva?
Moja princesa.
Odpustite mi, moj sultan.
Hakim.
Straža, aretirajte vezirja!
Svetilka! Podrgni svetilko.
Tako bo torej.
Niti sultanski naslov ne bo prebudil speče črede.
Moral bi vedeti.
Če se ne boš priklonil sultanu, boš počepnil pred čarodejem.
Duh! Želim postati najmočnejši čarodej, kar jih je!
Kot želiš, gospodar.
Tole bo še zabavno.
Hakim, zate sem imel velike načrte.
Ampak zdaj
mi nič več ne koristiš.
Mogoče bi ti možje radi sledili v ječo.
Tudi ti.
Princ Ali!
če ni to naš princ Ali.
Ali bolje,
Aladin.
Ves čas se je pretvarjal.
Slepar. Princ Ali ne obstaja.
Nikoli ni. Samo lažniv tat je. –Oprosti.
Niče si. Zgaga, ki mi ga ni treba več prenašati,
saj boš končal strahotne smrti, pregnan v puščo na koncu sveta.
Ne!
Ne.
Abu.
Abu!
Lahko bi vas vse pobil.
A to bi bilo malenkostno povračilo za leta ponižanj in zapostavljanja.
Vedi, kje ti je mesto, Jafar. Spozabil si se, Jafar.
Ne, Baba. Trpeti moraš.
Kot sem trpel jaz. –Baba?
Bo dovolj, ko boš priča mojemu vladanju kraljestva? –Nehaj!
Ko bo moja vojska kosila tvojega brezzobega zaveznika?
Prosim, odnehaj.
Najprimernejša kazen zate bo gledati, kako si vzamem, kar ti je najljubše.
Ne, prosim. –Poročil se bom s tvojo hčerko.
Ne!
Ne.
Nikoli te ne bo vzela.
Baba. Storila bom, kot želiš.
Nehaj s tem.
Nehaj.
Baba, si dobro?
Jasmina.
Abu!
Abu.
Si cel?
Spraviva se od tod.
Ne.
Vaša visokost, sultan, ali pošteno in iskreno
vzameš princeso Jasmino –Ja.
Ja, vzamem.
Pnncesa.
Princesa Jasmina, ali vzameš sultana za svojega moža?
Daj že, ženska.
Reci ja. –Jaz."
Ja?
Jaz
Ne!
Svetilka! Svetilka! –Ustavite jo!
Ne, Jasmina! Ne!
Ne! Ne!
Svetilka! Jago!
Si dobro? –Ja.
Drži se!
Svetilka!
Abu!
Svetilka!
Preproga, tja gor!
Abu!
Skoči!
Brez svoje palice si niče!
Niče!
Svetilka!
Preproga!
Jasmina.
Kaznuj jih. Kaznuj jih.
Duh naj bo priča.
Kot je rekel starec, Agrabo bi moral zapustiti, ko si imel priložnost.
Rekel sem ti, da misli širše.
Lahko bi bil najmočnejši človek v palači. Zdaj imam svetilko jaz.
Jaz imam moč.
Tistega, kar iščeš, ne boš našel v svetilki, Jafar.
Poskusil sem, ni mi uspelo. Tudi tebi ne bo. –Misliš? Sultan sem.
Najmočnejši čarodej, kar jih je.
Ustvaril bom imperij, ki ga zgodovina ne more prezreti.
Zmorem uničiti mesta.
Zmorem uničiti kraljestva.
Lahko uničim tudi tebe. –Drži.
Toda kdo te je naredil za sultana? Za čarodeja?
Vedno bo nekaj, nekdo, kakšno bitje,
močnejše od tebe. –Kaj se greš? –Duh ti je dal moč in lahko ti jo vzame.
Meni služi! –Za zdaj. Več moči od njega ne boš imel nikoli.
Sam si rekel. Ali si najmočnejši v palači
ali niče.
Vedno boš drugi.
Drugi! Drugi!
Drugi?
Samo drugi?
On služi meni!
Poskrbel bom, da teh besed ne bo izrekel nihče več.
Duh!
Moja zadnja želja je, da postanem najmočnejše bitje v vesolju.
Močnejši kot ti!
Veliko nedorečenega ima ta želja,
toda za najmočnejše bitje v vesolju te naredim takoj!
Končno najmočnejši v vesolju,
nikdar več drugi,
pa sem mislil, da sem bil močan že prej.
Najprej bom izbrisal tiste cepce v Širabadu.
Kaj si mi storil? –Jaz ničesar, Jafar.
v Kaj si mi storil? –Zelja je bila tvoja, ne moja.
Duh morda ima veličastne moči –Toda živi v majceni leščerbici.
Veš, duh brez gospodarja mora nazaj v svetilko.
Ne! Ne v svetilko!
Ne bom te pozabil, smrkavec!
Pomni, ne bom pozabil, kaj si mi storil!
Zbogom, Jafar!
Papiga! Z mano greš!
Ne!
Baba. –Vstanite.
Nekaj tisočletij v Votlini čudes te bo ohladilo.
Počakaj. Počakaj.
Le kako naj se ti zahvalim?
Ne, ne. Ni se mi treba zahvaljevati.
Upam le, da mi boste odpustili.
Oproščam se obema.
Zlasti tebi. Zaslužiš si veliko več.
Vsi delamo napake.
Aladin?
Upam, da boš našla, kar iščeš.
Neuporabna cunja je to, Abu. Dovoli, da jo zakrpam.
Čudovito.
Brez kislih obrazov, velja?
Imam zamisel. To je tvoja zadnja želja.
Biti plemenitaš je bila prava zamisel. Le dodelati jo morava.
To sem si zamislil.
Aladin, princ bojevnik, plemenito srce v deželi neukročenih tatov!
Jasmina!
Ti je všeč?
Ne? Nič hudega. Slišim te. Potrebuješ tole.
Agrabaški zakoni vladanja po vladarskem dekretu.
Tu piše, mora se poročiti s princem.
Izreci besede in kot bi mignil, tega zakona ne bo več.
S princeso bosta skupaj za vedno.
Zakon lahko kar izbrišeš? –Kot da ga nikoli ni bilo.
Tako, zadnja želja. Reci. –Prav, zadnja želja.
Duh? –Pripravljen sem. Zdaj.
Želim si –Tretja in zadnja želja.
Želim si te osvoboditi.
Kaj?
Počakaj.
Stoj, ali sem
Počasi, počasi.
Ukaži mi kaj.
Prinesi mi marmelado.
Prinesi si jo sam?
Prinesi si svojo marmelado!
Hvala ti. Hvala.
Ne. Hvala tebi, duh. Dolgujem ti vse.
Kaj boš počel zdaj?
Veš, poznam služabnico,
s katero bi zelo rad obredel svet.
Če bo hotela.
Kdaj odrineva? In hočem otroke. –Ja, dva.
Lian in Omarja, tri leta narazen.
Oboževala naju bosta, veliko spraševala,
ti pa ju boš kratkočasil z zgodbami in pesmimi. –Postaven kot jaz.
Imeli bomo barko. –Veliko, s podpalubji in sijajnimi jadri.
Mogoče malo manjšo. –Odlično.
Odlično.
Sedi k meni, otrok moj.
Oprosti mi. –Baba, čemu –Prosim, naj končam.
Bal sem se, da te bom izgubil. Kot tvojo mater.
Videl sem le svojo deklico, ne ženske, kakršna si postala.
Pokazala si pogum in moč.
Ti si prihodnost Agrabe.
Ti boš moja naslednica, sultanka.
Hvala ti, Baba. –In sultanka sme spremeniti zakone.
Dober človek je.
Kam je odšel?
Stoj, tat. Tvoja sultanka ti ukazuje.
Sultanka?
Pomeni to, da sem v kaši?
Samo zato, ker so te zasačili.
Konec