Mr. Schiller. Glædelig jul.
Hej, Lou, Glædelig jul. Hvordan har du det?
Godt. Er du klar til den store vinder?
Bare et par kunder mere. Jeg har ikke set din bror endnu.
Han må snart være her.
-Jeg hører, du forlader Pine Grove. -Jeg skal skrive i New York.
Er det ikke det, du gør for avisen?
Jo, men jeg skal gøre en roman færdig.
En roman?
Jeg trænger til luftforandring.
Vi vil savne dig. Men held og lykke. Der er han.
Gik jeg glip af det? Jeralyn troede, hun skulle føde, men falsk alarm.
Nu sker det.
Hør efter, alle sammen.
Schillers Juletræer har nået en milepæl.
Dette træ er nummer 50.000.
Og de heldige vindere er...
Aaron og Beth Taylor.
I to går hjem med en check på 5000 dollars.
-Hvad? -Og et gratis juletræ.
Virkelig? Vi har aldrig vundet noget før.
Tusind tak. Sikke en vidunderlig julegave.
Må jeg interviewe jer til Pine Grove Register?
Selvfølgelig. Vi er aldrig blevet interviewet før.
Brice, tag nogle billeder.
-Sådan. -Glædelig jul og tillykke!
Tak!
Hej.
Hvordan gik det med juletræerne?
Perfekt. De havde ingen anelse. Du har artiklen i morgen.
-Jeg uploader billederne nu. -Herligt.
Brice, de er fantastiske.
-Hvilket tager vi? -Det, hvor de er overraskede.
Jeg er enig med mor. Brice, du fangede øjeblikket.
Fint. Glædelig jul.
Pine Grove Candy Emporium køber en halv side.
-Hvor skønt. -Jeg beder dem gøre plads.
Hej, nevø!
Tante Marcy. Du ser godt ud.
-Her ser ud som for to år siden. -Tak for komplimenten.
Du er gået glip af de sidste to jule.
-Men ikke tre. -Sig det til dine forældre.
De hilser fra Cancun. De kunne ikke komme.
Den har jeg hørt før. Kom ind.
Er det frugtkage? Er der chokolade i denne gang?
Var der ellers andet?
Triple sec?
Det bliver dejligt at have dig her. En kop pebermyntete?
Ja. Er det okay, jeg er her i to uger?
Jeg trækker vist det længste strå her.
Og du kan hjælpe til i restauranten?
Findes der en bedre måde at tilbringe julen på?
Hvordan går det med jobsøgningen?
Det går. Men der er lidt problemer.
Ikke mange mangler en kok lige omkring jul,
men jeg har nogle følere ud.
Tænk, at restauranten lukkede.
Tiderne ændrer sig, så det må vi også.
-The Tavern er jo ikke så fornem. -Det bliver en god afveksling.
Flot juletræshistorie.
Tak. Godt, min sidste artikel handlede om julen.
Det behøver ikke være den sidste.
Dæk tidskapsel-ceremonien.
Tænk, hvis fjerde generation kunne skrive om den første.
Jeg glæder mig til at se kapslen, men det skal ikke være arbejde.
Jeg var nødt til at prøve.
Jeg vil bare have dig her så længe som muligt.
Ja, men hvis jeg skal skrive bogen færdig,
må jeg bruge tid på det.
-Vi vil savne dig. -Samme her.
Jeg fandt de her billeder fra ceremonien i 1921.
Det er din tipoldefar Louis med tidskapslen.
Fantastisk. Er det virkelig hundrede år siden?
Det bliver en interessant historie.
Er du sikker på, du ikke vil skrive den?
Nej. Jeg skal pakke, planlægge juleshow
og købe julegaver. Jeg er fuldt booket.
Jeg var nødt til at spørge.
PINE GROVE TAVERN
Hvad skal du med kogebøger? Skifter du menu?
Nej, jeg leder efter en ny opskrift til "Smagen af jul".
-Hvad er det? -Et lokalt velgørenhedsarrangement.
Restauranter, cafeer og bagerier i de tre counties
laver mad, og dommerne kårer deres yndlingsretter.
Det lyder sjovt. Hvorfor har jeg aldrig hørt om det?
Du har ikke været her. Det er sidste uge inden jul.
Men nu er jeg her. Vil du have hjælp?
Ja, for jeg har tabt til Fairfield Cookery tre år i træk.
Lad os vinde den tilbage.
Det er et par uger for sent, men skål for at blive 30.
Tak, det skulle I ikke have gjort.
Selvfølgelig. Det var svært at finde en dag.
Sådan er det at være venner med viceborgmesteren
og en travl advokat og snart mor.
-Du bliver tante. -Ja.
For ikke så længe siden tænkte vi kun
på drenge, tøj, og dårlige hårdage.
Den eneste dreng, jeg tænkte på, var Brice.
Lidt sødsuppeagtigt.
-Det hele er takket være jer. -Ja?
Det var min første skoledag.
Jeg kendte ingen, men I inviterede mig på frokost.
Og bagefter lavede vi brownies hos Lou.
Og spiste dem alle.
Den eftermiddag var første gang, jeg så Brice.
-Det tog ham tre år at se mig. -Han har altid været lidt sløv.
-Du kommer til babyens fødselsdag. -Og til thanksgiving og jul.
Hvis det bliver så tit, kunne du også bare blive.
Det har jeg altid gjort.
I har forfulgt jeres drømme. Nu er det min tur.
-Så skål for New York. -Og gamle venner og videomøder.
Jeg kan stadig ikke greje den hemmelige ingrediens.
Og jeg afslører den ikke. Måske når jeg går på pension.
-Du har aldrig talt om pension før. -Ikke lige nu, men en dag.
-Lige nu skal det her ud. -Den klarer jeg.
-Tak. -Selvfølgelig.
-De er til bord syv. -Jep.
New York er dyr, så jeg spiser billigt.
Tre frokosttilbud. Værsgo.
-Sådan. Hvad fejrer vi? -Venskab og nye eventyr.
Det lyder hyggeligt. Ellers andet?
-Bestik. -Det ville være smart.
-Og salt og peber. -Salt og peber?
Du får ikke brug for det. Farsbrødet er perfekt.
Jeg kender kokken.
Hun har en hemmelig ingrediens. Jeg må ikke høre den.
Jeg kommer peber på alt for tiden.
-Bare en knivspids salt. -Selvfølgelig.
Jeg tager både salt og peber, tak.
-Okay. -Det var bare for sjov.
Jeg har spist Marcys farsbrød i årevis. Det mangler ikke noget.
-Det er lavet med kærlighed. -Ja.
Ja.
Okay, bon appétit.
-Han er speciel. -Han er helt sikkert anderledes.
Helt sikkert den sødeste tjener, hun har haft.
Tak, fordi I kommer på denne særlige aften.
Vi skal være vidne til et historisk øjeblik.
Vores bys grundlæggere begravede denne tidskapsel,
og for at fortsætte traditionen
begraver vi nu vores egen juletidskapsel
den 24. december ved vores årlige juleshow.
Indlevér jeres ting på avisens kontor,
og så udvælger komiteen de ting,
der bedst repræsenterer Pine Grove i dag.
Og nu giver jeg ordet til Eli Webb.
Tak, borgmester Townsend. På vegne af min familie
er det en ære at videreføre det, som min bedstefar Louis Webb begyndte.
Det er kun passende, at min datter og hans navnebror, Lou,
sammen med mig åbner denne kapsel.
Vi elsker dig, Lou!
Lad os se, hvilke ting byens borgere anno 1921 har efterladt til os.
Vi har en salmebog.
Flot.
En smuk håndlavet dekoration.
Et menukort fra Pine Grove Tavern.
Min bedstefars dagbog. Tænk engang.
-Må jeg? -Selvfølgelig.
Lad os se. Juleudgaven af The Register.
Med en meget interessant overskrift.
"Julemanden aflægger uventet besøg i Pine Grove."
Tænk engang.
-Hvad har du der, Lou? -Jeg ved det ikke.
Okay.
Det ser godt ud.
Skal du ikke smage på det først?
Okay, den fortjente jeg.
-Værsgo. -Tak.
Jeg er ked af, hvis jeg fornærmede dig i går.
Jeg har mange meninger om mad.
-Sådan har jeg det med stavefejl. -Ja, du arbejder jo på avisen.
Hvordan ved du det?
Jeg har måske udspurgt Marcy om dig.
Og hvad sagde Marcy ellers?
-Hun nævnte, at du er en Webb. -En i en lang række.
Ikke alle får et bibliotek opkaldt efter sig.
Ikke mig, min oldefar.
-Imponerende familiehistorie. -Tak.
Vi har sat vores præg på Pine Grove.
Hvad med dig? Skal du til New York og være berømt?
-Det håber jeg. -Måske ses vi.
Lou. Har du spurgt Marcy om mig?
Nej.
"Han ønskede mig glædelig jul og gav mig en lygte,
som skulle stilles i vinduet om hundrede år.
Og så med ét var han væk.
Kun en fjern bjældeklang hørtes samt en varm latter,
indtil de begge forsvandt i natten.
Om nogen tror på denne historie eller ej,
så er det jul, og det er der, magien sker."
Det er en sød historie.
Måske besøgte julemanden faktisk Pine Grove.
Bedstefar var en god historiefortæller.
Hvad mon der inspirerede ham?
Han ville vel sprede julestemning.
Det var hårde tider dengang.
Det var lige efter 1. verdenskrig, og historien går,
at Louis var tæt på at prøve lykken som journalist i San Francisco.
Men han blev og startede The Register.
Ved du hvorfor?
Jeg har aldrig fået den del af historien.
Se, en juleopskrift fra The Tavern.
Det bliver Marcy vild med.
Nu ved vi, hvorfor den var der.
At han lagde den i tidskapslen viser Louis' humor.
Måske var det ikke en spøg.
Okay, måske var det.
De fleste af tingene skal udstilles på rådhuset,
men skal vi ikke beholde den?
-Hvis julemanden kommer tilbage. -Og dagbogen.
Jeg tænkte på "Smag på julen"-konkurrencen.
Hvad med skinke?
Jeg har allerede lavet to skinker, en julegås og en steg.
Den her er perfekt. Jeg tager den.
Okay, jeg tænker videre.
Peberkagehuskonkurrence? Afholder byen samtlige julebegivenheder?
Sikkert.
Jeg skal have bestilt desserter. Åbner du restauranten for mig?
-Det kan jeg godt. -Godt.
Nøglen. Tak.
-Har du brug for hjælp? -Hej.
Det ligner det, men det er okay.
-Er du sikker? -Jep.
Den lås har altid været svær.
-Værsgo. -Lad mig vise dig tricket.
Hold da op. Tak. Det må jeg huske.
-Du har mødt min nevø. -Nevø?
Jeg er i byen et par uger for at hjælpe til i julen.
Kom nu ind i varmen.
Tak for menuerne og opskrifterne.
Jeg har aldrig set så gammel en menu.
Jeg har aldrig hørt om "julesangergryde".
Den må have været god, hvis den var i avisen.
Det er nogle sjove krydderier. Den minder mig om en ret, jeg lavede.
Laver du mad?
Det kan man godt sige. Jeg er kok.
Jeg er forvirret.
Kyle var køkkenchef på en fin Chicago-restaurant.
Jeg er her kun julen over.
Jeg har mere med til dig.
Jeg fandt arrangementet til min første solo.
Jeg tror, det kunne fungere til juleshowet.
Lou var solosanger og den bedste i koret.
Jeg har bare ikke tid i år.
Lous familie sponsorerer alt fra madhjælp til legetøjsindsamling.
-Hvornår skriver du? -Det er derfor, jeg skruer ned.
Men Marcy, du laver et fantastisk show hvert år.
-Godt, jeg får det at se. -Og på tide.
Det er lige noget for Jeralyn. Og jeg har en idé til.
Jeg har en ting til tidskapslen.
Så du er altså kok?
Jeg leder efter et nyt job, men det er en lang historie.
Så du er journalist og sanger?
Jeg prøver at skrive en roman, men det er også en lang historie.
Vi står begge ved en skillevej.
Jeg har tænkt på det i årevis.
Jeg blev offer for nogle tilfældigheder.
Men nu har jeg chancen for at komme hertil og holde jul.
Julen er den bedste tid på året i Pine Grove.
Det lader til det, ud fra hvad jeg har set.
-Hej, Brice. Hold da op! -Og det er kun i dag.
Nøj! Her er endnu en til bunken, en menu fra The Tavern.
Hvordan vil du skære dem ned til 12?
Vi er heldigvis flere om det.
Småkagerne er til personalet, og da du ikke arbejder her mere...
Hvor frækt.
-Men da jeg er en god bror... -Tak. Jeg er på rådhuset.
Er der noget, jeg bør vide?
Nej. Naomi og jeg skal forberede tidskapslen.
-Hov! -Til Naomi.
Gør du klar allerede?
Nej, det er en ret til Smag på julen.
-Mørbrad? -Svøbt i bacon og med kirsebær.
Det dufter allerede af jul.
-Hvordan smager det? -Prøv.
-Det er ikke så ringe. -Nej.
Men heller ikke noget særligt.
Det må det være, hvis jeg skal slå Fairfield Cookery.
Vi må tænke ud af boksen.
Min boks, ikke din.
-Hvad mener du? -Måske burde jeg...
lade min talentfulde nevø lære mig lidt nouvelle cuisine.
Det er jo dit speciale.
Okay.
Tak.
Vil du at deltage i konkurrencen?
Jeg henter nogle kager og ville se mig lidt omkring.
Er vi ikke for gammeldags?
Jeg har ikke haft en gammeldags jul i årevis.
Når jeg er i byen, er det for et hurtigt besøg.
Men du har tilsyneladende god tid nu. Deltag dog.
Er det en udfordring?
Jeg laver et godt peberkagehus, men du er professionel kok.
Ja, kok, ikke bager. Det er to forskellige ting.
-Det gør det lidt mere fair. -Det skulle jeg mene.
Okay, så er det en aftale.
-Lad os se, hvad du kan. -Jeg er klar.
Er det, hvad man kalder at give det et skud?
Det er ikke fejlfrit, men jeg er tilfreds.
Jeg dekorerede tit kager på kokkeskolen.
Du er helt sikkert fuld af overraskelser.
-Vent, til du lærer mig at kende. -Tror du, det sker?
Oddsene er gode.
-Hvad vil du gøre med dit? -Måske... Der fik du vist svaret.
UDEN TITEL AF LOUISE WEBB
Kom ind!
Jeg var på vej til avisen og ville aflevere dem her.
Jeg tænkte, du fik brug for det.
Tak, mor. Det var betænksomt.
-Afbrød jeg din skrivning? -Jeg var ikke begyndt.
For du kommer vist ingen vegne med nedpakningen.
Nej. Det er svært at beslutte, hvad jeg skal tage med.
Det er en lille lejlighed, og selv med Stacys bogreoler
er der ikke plads nok til mine bøger.
-Brug bare huset til opmagasinering. -Tak.
-Behold? -Giv væk.
Okay.
-Væk. -Mor!
Hvis du skal flytte, må du tage nogle svære beslutninger.
-Behold dem. -Ja. Tak.
-Hej, Henry. -Hej, Lou.
Har du brug for hjælp?
Jeg troede, jeg havde det.
-Kyle? -Er det dig?
Sagde jeg ikke, oddsene var gode?
-Hvordan går det med træet? -Marcy bad mig købe det største.
Men jeg synes, det er for stort.
Jeg tror, det er dit nu. Henry, de to her. Det og det.
Så gerne, Lou.
-Lad mig. -Tak.
-Det var så lidt.
-Ja! Kelly's har åbent. -Hvad er det?
Har du ikke prøvet Kellys berømte julegodter?
-Nej. -Okay.
Kelly's findes kun her. Deres pebermyntebark er genial
og fås kun til jul.
-Jeg har spist julegodter før. -Ikke dem her. Kom.
Indrømmer du, at jeg havde ret?
-Det er ret godt. -Kom nu, det smager himmelsk!
Kelly dyrker selv pebermynten, og han laver chokoladen i hånden.
Jeg skrev en artikel om ham.
Det er det perfekte sted. Jeg ser en restaurant her.
Taler vi om skillevejen igen?
Spørgsmålet er, om jeg skal tage chancen og åbne mit eget sted,
eller fortsætte som hidtil.
-Som er hvad? -At arbejde for andre.
Jeg har haft nogle gode chefer, men det sidste sted
blev drevet dårligt. Han havde ikke...
Han var ligeglad med maden.
Det var en investering for ham, men for mig er det at være kok...
en passion. Du ved ligesom...
at være forelsket.
Gid, jeg følte det samme, så jeg kunne skrive min roman færdig.
Er det derfor, du flytter?
Jeg vil være min egen Webb.
-Og så er man nødt til at flytte? -Jeg er.
Hvorfor?
Jeg kommer fra en slægt af talentfulde mennesker,
og i New York skal jeg kun bevise noget over for mig selv.
Hvorfor New York?
Jeg har venner der, og da det er verdens forlagshovedstad,
kunne det være inspirerende.
Det virker logisk.
Jeg lovede mig selv at skrive mindst to kapitler, inden jeg rejser.
-Du har vist styr på det. -Det tog også otte år.
Misforstå mig ikke, men måske har du forelsket dig
i tanken om en ny begyndelse et nyt sted.
-Hvad er der galt med det? -Ikke noget.
Folk finder inspiration på forskellige måder.
Det er flot, Kyle. Tak for hjælpen, Lou.
Det er det største træ, vi nogensinde har haft.
Jeg henter noget at drikke.
-Hun er skøn, ikke? -Marcy? Jo.
Hun har altid tid.
Det er på grund af hende, at jeg begyndte at skrive selv.
Hvordan?
Jeg læste altid bøger som barn,
og en gang til kor ville hun have min opmærksomhed.
Det kunne hun ikke få, fordi jeg var så optaget af min bog.
Marcy sagde, at hvis jeg elskede at læse, hvorfor så ikke skrive?
-Havde du aldrig tænkt på det? -Nej.
Jeg skulle lige vænne mig til tanken.
Hun er god til at finde folks passion.
Hun er grunden til, jeg er kok.
-Vi skylder hende meget, ikke sandt? -Jo.
-Der mangler lys på træet. -Ja.
Det er det bedste træ, The Tavern nogensinde har haft.
-Tak. -Bliver du til middag?
Din mad er så lækker, men jeg må af sted.
-Har du planer? -Jeg og Jeralyn skal øve juleshowet.
En anden gang så. Åh, undskyld mig.
Jeg må lige tage den. Der er problemer med dugene.
Endnu engang tak for hjælpen.
Det var ikke gået uden din ekspertise.
Skål på det. Og nej, det var det ikke.
Bliver jeg ikke forfatter, kan jeg dekorere vinduer på Fifth Avenue.
-Det bliver ikke et problem. -Hvad får dig til at sige det?
Bare en fornemmelse. Hvad handler din bog egentlig om?
Det er en kærlighedshistorie under Den Spanske Borgerkrig.
-Jeg har bifag i historie. -Hemingway-fan?
Har du læst "Og solen går sin gang"?
Efter kokkeskolen rejste jeg rundt i Spanien i et år.
-Det lyder fantastisk. -Det var det også.
Jeg lærte at lave 19 forskellige slags tapas.
Det må jeg høre mere om. Undskyld rodet, men jeg må gå.
-Det gør ikke noget. -Hej.
Tapas.
-Jeralyn, tak for den smukke pynt. -Det var så lidt.
Jeg troede ikke, du ville have et træ i år.
Jeg ved det, men det er ikke jul uden et træ.
Eller uden din julesolo.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg sagde ja.
Du har en smuk stemme.
Jeg har aldrig sunget solo foran hele byen før,
og så tilmed til juleshowet... Det er lidt overvældende.
Marcy havde ikke valgt dig, hvis ikke hun mente, du kunne.
Måske, men det er nogle store sko at fylde ud.
Ja, størrelse 42½.
Men du er praktisk talt en legende i Pine Grove.
Næppe.
Oldefar Louis er en legende.
Jeg begyndte at læse hans dagbog.
Hele byen kender hans navn,
men han tvivlede utrolig meget på sig selv som ung.
Apropos, så må vi må hellere begynde at øve.
Jeg har brug for al den hjælp, jeg kan få.
Vent, jeg kommer. Kom så, mor.
Tak.
-Jeg har da en god træner. -Mig, ikke?
Du behøver ikke at svare.
-Klar? -Så klar, som jeg kan blive.
Godt. Vi gør, som Marcy lærte os, og varmer op.
Hvad er du nervøs for? Du lyder fantastisk.
Man kan ikke få for mange lys.
-Hvem har lært dig det? -Det ved jeg ikke.
Du siger det kun hver eneste jul.
-Jeg er i garagen. -Okay.
-Hej. -Hej, far.
Er der plads til det hele?
Jeg fandt en masse af oldefar Louis' breve og andre ting.
-Noget interessant? -Ikke videre.
Men dagbogen fra tidskapslen er en page-turner.
Historierne taler sandt.
Han sagde nej til et job for San Francisco Ledger.
-Ved du hvorfor? -Nej.
Men han nævner tidskapslen, dog ikke hvorfor han lagde en lygte i.
-Det var vel en spøg. -Måske.
Skriver han andet?
Han var frustreret over sine kolleger i tidskapselkomiteen,
fordi de ikke kunne beslutte sig.
-Bare historien ikke gentager sig. -Ja.
Er du sikker på, du ikke vil have noget?
-Tak, men te og småkager var fint. -Tak for besøget.
-Elsker dig. -Elsker dig.
Far, jeg har tænkt på noget.
Og efter at have set oldefars ting i kufferten,
syntes jeg, jeg ville spørge dig.
Du kan tale med mig om alt.
Er du skuffet, fordi jeg forlader avisen?
Det kan nogle gange være svært at leve op til traditionen,
men jeg forstår din beslutning.
Min far var borgmester i Pine Grove. Jeg fulgte ikke i hans fodspor.
Men du blev på avisen og tog over efter ham.
Det var det, jeg ville og elskede.
Det er ikke, fordi jeg ikke elsker avisen.
Det ved jeg. Din mor og jeg ønsker kun,
at du bliver lykkelig.
-Jeg tror, jeg er på rette vej. -Netop.
At flytte til New York har været din drøm længe.
Det er nok mest mig, der har svært ved at give slip.
Hvor mange fædre får lov til at arbejde sammen med deres datter?
Det vil jeg savne.
Nu er det din tur.
Jeg ser din glød hver dag. Du skal nok klare dig i New York.
-Til dig. -Far, det kan jeg ikke.
Det er bare lidt til at hjælpe dig på vej.
Tak.
Du ville aldrig kunne skuffe mig. Gå nu ud og find dig selv.
Det gør vi Webb'er.
-Farvel. -Farvel.
Den store forskel mellem nouvelle cuisine og traditionel madlavning
er præsentationen og forskellige smage i én og samme ret.
Derfor har jeg lavet hummerravioli med elfenbenshvide kastanjer,
tilsmagt med smør og timian
på et leje af blå gulerødder, radiser og rødbeder.
-Hvad siger du? -Det lyder godt.
-Lige tilpas langt ude af boksen. -Det var det, jeg gik efter.
Lad os komme i gang.
Hvor er resten?
Nouvelle handler om små portioner.
Det er jeg med på, men den er meget lille.
-Smag. -Det er så fint anrettet.
Udsøgt.
-Men? -Der er mange smage.
-Det er meningen. -Men jeg kan ikke smage julen.
-Vi har to dage endnu. -Og kogebøger at gennemse.
Hør nu, det vandt dramaprisen det år...
Ikke for noget,
men din nevøs julestykke passer ikke til tidskapslen.
Det er en herlig skildring af Pine Grove i 2021.
Den næste Our Town.
Jeg har set stykket, og din nevø er ikke Thornton Wilder.
Lad os gemme det lidt.
Folk sender nye ting ind hver dag, og der er en uge til juleaften,
så vi har god tid.
Lad os tale om ceremonien.
-Har du nyt til os? -Ja.
Julemanden deler legetøj ud, og derefter synger Jeralyn.
Det var vist det hele. Vi mødes igen på lørdag.
-Middag? -Jeg skal tilbage til kontoret...
og rydde mit skrivebord.
Jeg kunne hjælpe.
Ja, men så snakker vi bare hele aftenen,
og jeg har otte år af minder at gennemgå.
Fint med mig.
Vi bliver bare sentimentale, og så kommer jeg ingen vegne.
Okay. Har din far stadig tingesten fra tidskapslen stående i vinduet?
Lygten. Ja.
Hvis nu julemanden skulle finde tilbage til Pine Grove.
Eller en vis kvinde.
Jeg har ikke brug for en lygte.
Marcy?
Marcy, må man tage med hjem?
Hej.
Marcy er gået. Vi lukkede tidligt i aften.
-Okay, så hav en god aften. -Nej. Du behøver ikke at gå.
Hvad kunne du tænke dig, så laver jeg det?
-Det ved jeg ikke, en sandwich? -En sandwich?
Kom ind og sid ned.
-Jeg laver noget bedre. -Hvad fejler en sandwich?
Jeg håber, du kan lide hummer.
Jeg troede ikke, det var så fint.
-Du ser godt ud. -I lige måde.
Det er helt vildt lækkert.
Godt. Marcy og jeg lavede det i dag.
Vi arbejdede på nogle opskrifter til Smagen af jul.
Denne her bestod ikke.
Ikke juleagtig nok?
Det er præcis, hvad hun sagde.
Er du ikke enig?
Hun sagde også, at der var for mange forskellige smage.
Jeg er ikke madanmelder, men det smager godt.
Det er dog lidt avanceret for Marcy.
Det var meningen.
Lidt nouvelle cuisine ville øge hendes vinderchancer.
Og hun vil så gerne vinde.
Hvis jeg kan hjælpe til, ville det betyde så meget.
Hun lærte mig at lave mad.
Ikke underligt, du føler dig hjemme i restauranten.
Det er det første sted, jeg lavede mad som barn.
Jeg troede ikke, du voksede op her.
Nej, men mine forældre forsøgte at komme hver jul,
og en af gangene tilbød Marcy at passe mig i et par timer.
Hun tog mig med ud i køkkenet og satte mig i gang.
Jeg skrællede kartofler og så på hende og tænkte:
-"Jeg vil også være kok." -Det er smukt.
Marcy elsker sikkert, at nogen følger i hendes fodspor.
Ja, men du kan nok se, at vores madlavningsstile er forskellige.
Jeg sætter nok mere pris på hendes stil end omvendt.
Hvis raviolien siger noget om dine evner, får du dit eget sted en dag.
Måske. Jeg står stadig ved en skillevej,
men det tager vi efter jul.
Jeg vil vædde på, at Marcy vinder i år med dig på holdet.
Tror du?
Jeg henter mere vin.
Her er den.
Jeg tror...
jeg har fundet vinderopskriften.
JULESANGERGRYDE
Genial idé.
Oldemors juleopskrift? Er det ikke for gammeldags?
Ikke med et moderne twist eller to.
Der er noget, der ikke spiller. Måske for meget koriander.
Eller spidskommen. Min er ikke bedre.
Skal vi prøve igen med safran i stedet for spidskommen?
Lad os først klare tankerne. En gåtur og lidt frisk luft?
Gå du bare, så rydder jeg op.
-Det var en lang tur. -Jeg hjalp nogle børn...
med en snemand. Er du stadig i gang?
Jeg afprøvede en idé.
-Og? -Smag.
Nu smager det af jul.
-Hvad er det? -Det er min hemmelighed.
-Siger du det ikke? -Når jeg får din farsbrødopskrift.
SMAGEN AF JUL
Jeg håber, det smager.
Sørg for, at alle får en smagsprøve.
Jeg tjekker konkurrenterne imens.
Så har vi Fairfield Cookery.
Se lige. Det er lækkert, det kan jeg se.
Jeg hører, jeg skal smage din gryderet. Folk er vildt begejstrede.
Lad os håbe, dommerne synes det samme.
Jeg smager en vinder.
Den er ganske enkelt fantastisk!
Tak.
Tak. Jeg håber, det smager.
Hej. Jeg kommer lige fra jeres stand.
-Hvad synes du? -Den er fænomenal.
I traf et inspireret valg.
Marcy vil meget gerne vinde, så jeg tjekker konkurrenterne ud.
Vil du med?
Jeg ser, hvorfor Marcy er nervøs. Fairfield bliver svære at slå.
Her er mange gode kokke.
Det er jo ikke Chicago, men vi klarer os.
-Gid, jeg havde været her mere. -Er der en grund til, du ikke var?
De sidste to jule var jeg var sammen med min eks
og hendes familie.
Jeg kan ikke forestille mig ikke at holde jul i Pine Grove.
Julen i New York er fænomenal. Du vil elske den.
Men alle, jeg elsker, er her.
Så du efterlader ikke en kæreste eller nogen?
-Nej. Jeg er single. -Det overrasker mig.
Tak. Og hvis jeg finder en fyr, skal han elske julen.
-Er det et must? -Ja.
-Hvad med dig? -Hun skal elske min mad.
Det er for nemt.
Du har ret. Tak for komplimenten.
Hvad så med den her? Hun skal have humoristisk sans.
Og le ad mine vandede vitser.
Hvad hvis hun ikke gør?
Det har jeg aldrig tænkt over.
-Den bliver måske for svær. -Du griner da.
Jeg finder lige mine venner.
Okay. Jeg må hellere komme tilbage.
-Jeg hepper på dig og Marcy. -Tak.
Jeg håber, det smager.
Sig til dine venner, de skal skynde sig.
Marcy? Kyle?
-Har I tid til en kort pause? -Okay.
-Din stand er en succes. -Tak.
I må hellere skynde jer.
Vi har allerede smagt den, Marcy.
-Tro mig, det har vi alle. -Men hvad så?
Det er en ære at kunne tildele Pine Grove Tavern
prisen for bedste forret i dette års Smagen af jul.
Tillykke, Marcy!
Hvor fantastisk! Jeg kan næsten ikke tro det.
-Tak. -Du gjorde det, tante.
-Nej, vi gjorde det. -Ja, det gjorde vi vist.
Giv en stor hånd til Pine Grove Tavern!
TREDJE KAPITEL
"Larissa boede i Madrid, men hendes..."
"Jeg vidste, det ville blive min sidste jul i Pine Grove,
for jeg havde sagt ja til jobbet i San Francisco."
Og det krævede stort mod
at bede Mae om at gifte sig med mig og komme med.
Jeg blev knust, da hun sagde nej.
Hun kunne ikke forlade sin familie og byen.
Hun troede mere på den end jeg.
-Hej, tante. -Hej, Kyle. Hvad laver du her?
Jeg troede, du var derhjemme.
Jeg gør de sidste juleindkøb. Og du?
Det samme. Jeg leder efter noget til Webb'erne.
Jeg så de der øreringe til Lou. Jeg ved ikke, om de er hende.
I ses jo. Har du nogen ideer?
Jeg vidste ikke, hun havde huller i ørerne.
-Jaså? -De er flotte.
-Tak. -Øjeblik.
Hallo?
Ja.
Ja, det kan jeg helt sikkert.
Hvilken slags restaurant er det?
Okay, fint. Ja, jeg vil gerne komme til samtale.
De er perfekte.
Okay.
Ja, vi ses. Farvel.
Hvad skulle det være?
To dusin juleboller og en stor kaffe.
Så gerne.
-Hej, Lou. Hvordan går det? -Hej. Det blev sent.
-Værsgo. -Det forklarer kaffen.
Hvad holdt dig vågen?
Jeg forsøgte at skrive.
Det har jeg hørt om. Den berømte skriveblokering.
Du sagde, at inspiration er noget personligt.
Hvor personligt skal det være, før det virker?
Det er forskelligt. Når man ved det, så ved man det.
-Du er tidligt på færde? -Jeg mangler de sidste julegaver.
Jeg mangler en til min tante.
-Tror du, du kan hjælpe mig? -Ja.
Men jeg har et møde. Vi kan mødes om en time.
Okay. Aftale.
Er det julebollerne, alle taler om?
Ja, og du skal smage dem, men ikke dem her.
Kan jeg få en til til min ven, tak?
Fortæl mig, hvad du synes.
Tak.
Jeg har aldrig været god til julegaver.
Du skal bare vide, hvad folk kan lide. Brug dine øjne.
-Okay. -Lad os kigge her.
Skal jeg give min tante smykker i julegave?
Har du ikke set, hun altid går med brocher?
Hvilken skal jeg vælge?
-Tænk på, hvad Marcy kan lide. -At lave mad og synge...
Hundse rundt med mig.
Den der vil hun kunne lide.
-Ja. -Han vil gerne se den der, tak.
Tak.
Ja, den er perfekt. Kan jeg få den pakket ind? Tak.
Leder du efter en julegave?
Nej. Jeg elsker bare medaljoner.
Der er noget særligt over at bære sin elskedes billede...
tæt på hjertet.
-Jeg ved, det lyder plat. -Det synes jeg ikke.
Tak.
Tak. Glædelig jul.
Nå, men tak igen.
Jeg vil lade dig nyde resten af din dag.
Kyle. Nogle af os mødes på torvet i aften.
Det er en god aften til at sidde ved bålet og se på stjerner.
Ja, jeg...
Undskyld. Jeg venter en vigtig besked.
Er det godt nyt?
Ja. Jeg skal til samtale på en af de bedste restauranter i Chicago.
-Tillykke! -Jeg har ikke fået jobbet endnu.
Jeg skal lave noget, så spørgsmålet er hvad.
Vis ham, hvem du er? Lav noget, du elsker.
Godt råd.
Tak.
Lou...
Hvad tid i aften?
-Jeg kommer kl. 20. -Jeg skal se, hvad jeg kan gøre.
-Leder du efter noget? -Naomi.
Jeg sagde til en, jeg ville være her, men jeg tror ikke, han kommer.
-Han? -Det er ikke noget.
Du har din nye frakke på, så mon ikke det er.
Jeg finder ud af det alligevel, så sig det bare. To cider.
Kan du huske tjeneren fra The Tavern?
-Ham den søde? -Ja.
Han er Marcys nevø fra Chicago og en fantastisk kok.
-Ses I? -Nej.
-Vi løber bare ind i hinanden. -Måske gør I det af en grund.
Nej! Han er fra Chicago, og jeg skal til New York.
-Først om fem dage. Hvem ved. -I dette tilfælde gør jeg.
-Måske er I... -Glem det.
Pøj pøj.
Du vil elske alt ved New York, men intet slår
en Chicago deep-dish pizza.
Hvad? Alle ved, newyorkerpizzaer er de bedste.
Så tager alle fejl.
Jeg vidste, det var for godt til at være sandt.
Man glemmer aldrig sit første måltid i The Big Apple.
Det bliver hos en for altid. Ligesom ting, man brænder for.
Kan du huske den første bog, du skrev?
Jeg var seks år, da jeg skrev min første bog.
Var du seks år, da du skrev din første bog?
Ja, men kun i ét eksemplar trykt på karton fra min fars kontor.
-Signerede forfatteren den? -Med farveblyanter.
-Hvad handlede den om? -En pige rejser til Nordpolen...
for at sikre sig, at julemanden giver nisserne julegaver.
-Skrev du den helt selv? -Ja. Far hjalp med billederne.
Han tog den med til avisen og fik den trykt og indbundet.
Den var pakket fint ind, og jeg åbnede den julemorgen.
Der stod: "Skrevet af Louise Webb".
Det har jeg aldrig glemt.
Det varer ikke længe, før du ser dit navn på tryk igen.
Det er så frustrerende.
Jeg kan ikke skrive for tiden.
Jeg skriver ordene, men de glider af siden.
Fortsæt. Før eller senere bliver noget hængende.
Din passion har allerede bragt dig langt.
Tak.
Ved du, hvad der er godt mod skriveblokering?
S'mores.
I kokke tror, at chokolade løser alt.
Det gør det også.
Det er den sidste omgang.
-Vi bliver bedre til det hvert år. -Ja.
For mig er det julens højdepunkt.
Ja. Selv om det tager tid.
Ja. Jeg tænkte, at jeg ville have min røde kjole på.
Må jeg låne dit armbånd?
Selvfølgelig. Men jeg synes, du skal beholde det.
Hvorfor?
Du skulle have det alligevel, så hvorfor ikke nu?
Og så har du lidt af mig med til New York.
Åh, mor. Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Hej, Del. Fedt, endelig at se din restaurant.
Jeg har hørt en masse om dig fra vores ven, Michael.
-Han roser dig. -Jeg håber, jeg kan leve op til det.
Jeg har forberedt to af mine yndlingsretter.
Super. Lad os smage.
Fremragende kanpachi-tatar. Smagen er helt perfekt.
-Tak. -Hvad er det?
Julesangergryde. Det er en gammel familieopskrift.
Den er også god, men lidt for rustik.
Jeg tænkte, en juleret kunne være sjovt.
Jovist. Begge disse retter viser dine talenter.
Giv mig et par dage. Min kok rejser efter nytår.
-Er du ledig der? -Helt sikkert.
Godt.
Undskyld tiden. Kyle er lige kommet tilbage, og jeg skulle rydde op.
Jeg er bare glad for, I kunne komme.
Smuk broche, Marcy.
-Du kender mig og mine brocher. -Hvem gør ikke det?
Jeg siger lige hej til din far.
-Hvordan gik det så i Chicago? -Godt. Jeg fulgte dit råd.
Jeg lavede noget, jeg elsker.
Ejeren kunne også lide det, men han har ikke ansat mig endnu.
-Det gør han. -Hvorfor?
Jeg kan mærke det.
Lou, kom og sig hej til Marshalls.
-Det er overdådigt. -Tak. Vi sparer aldrig på noget.
-Er festen en gammel tradition? -Startet af Elis bedstefar i 1925.
Da huset stod færdigt. Han havde næsten ingen familie,
så han inviterede alle, der ikke havde en fest at gå til.
-Det bliver til mange julefester. -Byen elsker traditioner.
Det har jeg bemærket. I har et smukt hjem.
Tak.
-Ja, ikke? Vil du se resten? -Gerne.
Undskyld os.
Her er et af mine yndlingssteder.
Jeg plejede at gå herud og hygge mig med en kop varm kakao,
se sneen dale og finde inspiration.
-Inspirerede Hemingway dig ikke? -Jo, men først senere.
Efter at have læst ham, Fitzgerald og Dorothy Parker
ville jeg til New York og blive romanforfatter.
Hvad stoppede dig?
Mine forældre tilbød mig et job på avisen.
Det kunne give lidt erfaring inden New York.
-Gjorde det så det? -Ja.
Jeg troede bare ikke, jeg ville blive så længe.
Og jeg fandt aldrig tid til at skrive min bog færdig.
Det lyder som en undskyldning.
Det er det nok også. Jeg fyldte rundt i år,
og mine venner har udrettet en masse,
mens jeg sidder fast i Pine Grove...
Jeg blev skrækslagen for aldrig at nå mine drømme,
så jeg tænkte, at det var på tide at rejse.
Det kan jeg godt se. Det er alligevel en skam.
Gid, jeg havde holdt jul hos tante Marcy noget mere.
-Hvorfor? -Så havde jeg mødt dig noget før.
-Lou, du er savnet ved klaveret. -Nå ja. Jeg kommer.
Godaften, alle sammen. Tak, fordi I er kommet.
Jeg ved, vi alle ser frem til denne aften.
Lou, værsgo.
-Hvorfor beder ingen mig synge? -Fordi du lyder som et tågehorn.
Pine Grove gjorde mig til en del af noget
for første gang i mit liv, og jeg var dybt forelsket i Mae,
så det var med et tungt hjerte, at jeg overvejede at rejse.
Jeg kæmpede med beslutningen i dagevis,
men først da jeg indså, hvad jeg forlod,
ombestemte jeg mig.
Byen var blevet min familie, og jeg indså, at...
"Alle, jeg elskede, var lige her."
"Alle byer er fyldt med minder, især til jul."
Hvem kunne have gættet, at noget fra en 100 år gammel tidskapsel
skulle ramme en ung kvinde så dybt,
eller at hun skulle sige de samme ord som sin tipoldefar:
"'Alle, jeg elsker, er lige her." Mere skulle der såmænd ikke til.
-Jeg tænkte på dagens ret. -Quiche Lorraine?
Hvad siger du til at ændre den lidt?
Hvad havde du i tankerne?
Tranebærtærte med pancetta og timian.
-Det er stadig en quiche. -Det lyder lækkert. Det gør vi.
Hendes tipoldefar ville kun trykke historien
for at sælge flere aviser.
Han sagde: "Folk tror på julemirakler, for julen er magisk."
Men måske fortalte han ikke hele historien.
Hvorfor var der en lygte i tidskapslen?
Så slog det hende. Det var ikke en bare en spøg,
han ville nemlig fortælle alle, at han havde fundet hjem.
Hej, det er Lou Webb. Jeg vil gerne bestille en frokost.
Dagens ret er tranebærtærte med pancetta og timian.
Tak. Du havde du da ikke behøvet.
Ekspreslevering. Lad mig høre, hvad du synes.
Du har ikke skuffet mig endnu. Kom ind.
-Bare jeg ikke forstyrrer. -Nej.
-Jeg har skrevet hele formiddagen. -Hvordan går det med borgerkrigen?
Den har jeg droppet. Jeg begyndte at skrive noget nyt.
Noget, jeg virkelig elsker, og alting faldt på plads.
Jeg ville have skrevet videre, men jeg blev sulten.
Fedt. Nu behøver du ikke rejse.
-Jeg glæder mig endnu mere nu. -Godt, du fik hul på det.
-Samme her. -Det skal da fejres.
Det her er min fejring.
Det kan vi gøre bedre.
Gå ud med mig.
Det er et interessant forslag.
-Det er aldrig faldet dig ind? -Måske.
For to mennesker, der diskuterede peber- og saltbøsser,
kører det ret godt.
Vi er kommet langt på kort tid.
-Så... lad snebolden rulle. -Hvad havde du i tankerne?
Man kan komme på kanetur i aften.
Jeg kan hente dig kl. 18, hvis ikke du har planer.
Jeg er bagud med at pakke,
og flyttefolkene kommer om et par dage.
Ja, det er vist lige op over, hvad?
-Pludselig kommer dagen. -Men hvad så?
-Måske skal vi lade det ligge. -Det kunne have været sjovt.
Nå, men jeg...
Vi ses.
-Undskyld, jeg kommer for sent. -Hvor har du været?
Jeg begyndte at skrive.
-Vi har trykt din sidste. -Ikke til avisen.
Jeg begyndte at skrive på en ny bog, og det væltede bare ud.
-Fantastisk. -Ja.
Nu du er i godt humør, vil jeg gerne spørge dig om noget.
Hvad?
Tager du skrivebordsstolen med?
-Hvis ikke, må jeg så få den? -Hvor er du underlig.
Den er bedre end min.
-Den er din. -Tak.
-Det bliver ikke det samme uden dig. -Nej, men min stol er et minde.
-Du skal have en drink. -Hæld op.
-Skål på vores nye kollega. -Tak. Jeg glæder mig.
Du havde nogle idéer til menuen.
Ja. Jeg har i et par uger arbejdet i min tantes restaurant.
Det er traditionel mad, men veltilberedt og god kvalitet.
Det minder mig om, hvorfor jeg blev kok.
Og retterne, der inspirerede mig. Misforstå mig ikke.
Jeg elsker nouvelle cuisine, men måske kunne vi kombinere de to.
Tradition og fornyelse.
Jeg forstår dig, og det er en unik ide.
Det passer bare ikke ind her. Nu skal du møde personalet.
Okay, alle sammen, lad os åbne vores nissegaver.
Jeg tror, Lou begynder i år.
-Okay. -Er du min nisse?
Det siger jeg ikke.
Det er en afskedsgave fra os alle.
-Kan du holde på en hemmelighed? -Ja, med besvær.
Tak. Det er den perfekte gave. Jeg kommer til at savne jer.
Vi er så stolte af dig og ønsker dig alt det bedste.
-Skål for Lou. -For Lou.
-Jeg vil savne dig, søster. -Jeg elsker jer.
-Du kom! -Selvfølgelig.
-Lad mig hjælpe dig. -Tak.
Glædelig lillejuleaften!
Tusind tak for endnu et skønt år på The Tavern.
At vi vandt Smag på julen tilbage, var den perfekte gave.
Og en særlig tak til min nevø, Kyle.
Han var uvurderlig i forberedelsen af aftenens fest.
Han har også gjort mig en endnu større tjeneste.
Han har endelig besluttet efter mange år
at holde jul med sin tante.
Det betyder så meget for mig at se, hvor langt du er kommet,
og at du vil dele det med os.
Så kan du måske også
afsløre den hemmelige ingrediens i dit farsbrød?
Det kunne jeg...
hvis du afslører den hemmelige ingrediens i julesangergryden.
Måske efter middagen.
Okay, tag for jer. Og tak igen, alle sammen.
-Hvorfor hænger du med mulen? -Hvad snakker du om?
Du fik det perfekte job...
-...men virker ikke begejstret. -Jeg takkede nej.
Hvorfor?
På vejen tilbage tænkte jeg over det.
Svaret er Pine Grove.
Du har altid ønsket dig sådan et job.
Ja.
Men jeg har opdaget noget de sidste par uger.
At lave mad med dig og konkurrencen...
Sådan har jeg ikke følt længe.
Jeg vil forfølge mine egne idéer og ikke bare udføre andres.
-Hvad så nu? -Det har jeg ikke tænkt på.
Måske er det et sammentræf.
-Hvad mener du? -Hvad med at arbejde her?
-Som kok? -Ikke bare som kok.
Som partner. Før eller siden går jeg på pension.
Ikke snart, men en dag.
Jeg vil have en, jeg kan stole på, til at tage over efter mig.
Du skal ikke at beslutte dig nu. Bare tænk over det.
Er du okay?
Ja. Jeg føler mig bare lidt nostalgisk.
Vil du komme forbi og sidde ved juletræet?
Eller vi kunne se en julefilm.
Jeg tror, jeg går en tur og renser tankerne.
Jeg ved, du finder en løsning.
Ja. Tak, mor.
-Godnat, far. -Godnat.
Hej.
Må jeg spørge, hvorfor du sidder her alene?
-Jeg tænker. -Over hvad?
Alt for mange ting. Det er det, der er problemet.
Må jeg gøre dig selskab?
Jeg har selv et par ting at tænke over.
Selvfølgelig.
Vil du tale om det?
Ikke rigtig.
-Og du? -Nej. Det er fint bare at sidde her.
Hvis du lytter godt efter, kan du høre lyden af jul.
-Kan man det? -Lyt.
Jeg kan ikke høre noget.
Jeg hører...
pejsen, der knitrer...
julesange...
Selv bjælderne fra kaneturen, vi ikke var på.
Det kunne have været sjovt.
-Måske næste år? -Jeg kommer tilbage til jul.
Også jeg.
-Skal du tage den? -Undskyld.
Hej, Brice.
Ja.
Sig til Jeralyn, jeg kommer.
Jeg skal være tante. Jeg er nødt til at gå.
-Vent, jeg kører dig. -Tak.
Tænk, vores første barnebarn blev født lige efter midnat.
-Hvor er han sød. -Ja, ikke?
Hvor blev Brice af?
Jeg ved det ikke. Han skulle noget.
Det bliver sjovt med en lille ny.
Vi skal passe ham og se ham vokse.
-Jeg vil elske det. -I bliver de bedste bedsteforældre.
-Jeg ser frem til det med pasningen. -Det gør jeg også.
Jeg må indhente det tabte, når jeg er hjemme.
Vi vil være her.
Og du vil altid være hans tante, uanset hvor du er.
Jeg synes ikke, det er godt nok.
Vores baby er det første juleaftensbarn i dag.
Jeg har allerede printet billeder.
-Må jeg få et? -Ja. Hvorfor?
Eftersom han er det første julebarn i Pine Grove
og femte generation Webb, skal hans billede da i tidskapslen.
Og om 100 år, når byen åbner den, findes der forhåbentlig
stadig nogle Webb'er, der kan lære om vores jul.
Hvis billedet skal i tidskapslen, skal du så ikke skynde dig?
Ceremonien begynder snart, og nogen må tage min plads.
Du har anstrengt dig for at slippe for din solo,
men jeg er nødt til at sige, at han er det hele værd.
Det er mig en fornøjelse, at præsentere Louise Webb
med "This Christmas".
-Tak, Lou. Det var smukt! -Tak.
Og nu skal vi lægge ting i juletidskapslen.
Som I alle ved,
kunne alle indsende ting til den nye tidskapsel.
I har indsendt mange bidrag, men vi har fundet de 12 genstande,
som bedst viser fremtidige generationer,
hvordan julen var i Pine Grove i 2021.
Så endnu en gang lader jeg Eli og Lou Webb tage den herfra.
Tak, borgmester Townsend.
I tilfældig rækkefølge er tingene som følger:
En juleudgave af The Pine Grove Register.
En ikke så dejlig julesweater,
som jeg håber, de ikke dømmer os for hårdt på.
Et billede af Main Street, som den ser ud i dag.
En menu og en prisbelønnet Smag på julen-opskrift
fra vores elskede Pine Grove Tavern.
Indsendte du opskriften?
Og før vi fortsætter, et billede af Pine Groves nyeste indbygger,
Christopher Webb, den yngste efterkommer af Louis Webb.
Det er det, julen handler om. Familien.
Faktisk er der et par ting, der kræver lidt tilvænning.
Det var det, jeg prøvede at sige i aftes.
Hvilke ting?
Jeg besluttede ikke at tage jobbet i Chicago.
-Virkelig? -Ja.
Ærlig talt har det ikke været så sjovt at lave mad, siden...
Jeg kan slet ikke huske det.
Jeg bliver her og bliver min tantes partner.
I er et prisvindende team.
-Du havde en finger med i spillet. -Havde jeg det?
Måske kunne det fungere. Jeg tager gerne til New York tit.
For...
Jeg er blevet glad for dig.
-Jeg har også ændret planer. -Virkelig?
Jeg flytter ikke til New York.
Hvad? Hvorfor?
Jeg kan skrive hvor som helst og finde et forlag.
Men det her...
er lige nu.
Jeg er også blevet glad for dig.
Eftersom julen venter lige rundt om hjørnet...
Pak den op.
-Det er ikke for plat? -Nej!
Det er lige tilpas.
Du så ikke Marcys broche, men du bruger øjnene.
Så du det? Lygten lyste.
Jeg ved ikke, om det var lygten, men jeg så et lys.
Nok en fejlspænding på elnettet.
Måske.
Men det er jo jul...
og der sker magien.
Tekster: Bent Rasmussen plint.com