Баща ми винаги казваше, "Никога не се продавай."
"Поставяй любовта на първо място."
"И ако всичко друго се провали, Уудсток винаги ще е там."
О, боже. Свърши ли?
- О, боже. - О, боже.
- Съжалявам. - Всичко е наред.
Винаги съм искал да се почувствам толкова близо до теб, но не съм.
Сякаш отново ме обичаш...
и ме слушаш...
- И слушаш тялото ми. - Ммм.
Имам чувството, че те наранявам,
но ти ме оставяш да го правя,
толкова е сладко!
Това е толкова хубаво.
Не искам да те наранявам.
Но всъщност искам.
Да, знам.
Някога чувствали ли сте се сякаш се взирате в живота, който искате...
но от прекалено далече, за да го живеете наистина,
сякаш сте плагиатстваща версия на себе си?
Родителите ми умряха прекалено рано, за да ги познавам.
Не е толкова трагично, колкото звучи. Бях добре.
Аз съм. Добре.
Защо тази война няма герои?
Защото бяхме прекалено необуздани и добродушни
да разберем бруталните истини на борбата.
Това е годеникът ми, Гарет Бренер.
Той е актьор. Много е добър.
Той сам ми каза.
Аз работя тук, Абундънт Рекърдс,
където всяка песен звучи по-добре с бийт.
Ако сте подписали тук, имате голям шанс да го направите,
шанс да бъдете нея - Джоди Синклер.
Най-добрата ми приятелка Райън е пиарът - мозъците зад.
Много посещаваната марка Джоди.
Тя ми уреди този концерт, за да се утвърдя в музикалния бизнес.
Тя знае как да ссе правя.. с таланти.
А това съм аз, Катрин Браун.
Истинското ми аз е текстописец.
Истинското ми аз е подписало в Абундънт Рекърдс.
Истинското ми аз не би планирало сватба
защото тя мрази сватби,
и всеки, който ги взима на сериозно
е абсурден човек, но това аз,
което всъщност живее живота ми...
О, не, толкова е хубаво.
Това "аз" е забило...
забило вкъщи, в работата...
и забило с проклетата песен.
О, да. Напоследък правя това.
Не знам защо. Мисля, че ме кара да се чувствам по-добре.
Е, поне не се режа.
Мамка му!
Гарет, закъснявам,
и тормозя малкия мраморен мъж цяла минута.
Този мраморен човек е Де Фонтана. Струва цяло състояние.
О, боже, очите ми са толкова сини.
Искаш да направим обяд по обед?
Очите ми... Не, не мога. Не мога днес...
Съжалявам, скъпа, терапевт.
В понеделник?
Два пъти седмично, задълбавам.
Добро утро, Пийт.
Благодаря, Кат. Върхът си.
Алекс Калукас иска да те види горе.
Мерси, Сали.
Търнър, хей, Търнър,
Знаеш ли защо искат да ме видят горе?
Не, никаква представа.
- Е, как бяха снимките? - Прецака нещата.
И после хвърли мъфин по Райън.
Какво по дяволите? Каква откачалка.
И знаеш мнението ми за въглехидратите.
Добре, ако е в града само за още два дни,
просто... дишай.
Малката кучка дори не пее...
Да, тя се върти.
Избира песен и натиска "начало".
- И това ти печели Грами? - Какво можеш да направиш?
Хората се интересуват от деца известни в интернет и дъб степ роботи.
Защо Алекс иска да ме види горе?
Може би най-накрая са чули демото ти.
- Правилно. - Правейки много пари.
Абсолютно.
- Кейтлин! - Катрин.
Катрин, влез. Влез.
Моля, седни.
Имаме няколко вълнуващи новини за теб.
Важни и вълнуващи.
Ще спечелиш в живота.
- Ще си победител в живота. - Слушай...
Бихме искали да си сянка на Джоди Синклер.
Ще бъдеш нейния нов каубой.
Каубой.
- Развълнувана ли си? - Развълнувана ли си?
- Да! - Казах ти. Чудесно.
Виж, обичам я.
- Чудесно. - Добре, благодаря ти.
Добре. Чао.
Съжалявам...
Какво имате предвид под "каубой"?
Не мога да изляза там.
Една минута.
Искаш ли да поговорим?
Как можем да говорим за болката по света в момента?
Толкова е много.
Понякога просто не знаеш какво да правиш,
и когато има толкова болка, не е от значение за мен
въртенето на песните ми.
- Да. - Аз съм много добра.
И ми се иска да мога да им помогна.
Нека ти помогна.
Ето. Всичко ще е наред.
Не...
- Не искам да отивам. - Няма да ходиш, добре.
Ще те оставя на пода тогава.
Нека просто излезем на сцената и после може да продължим...
- Дърпай ме внимателно. - Добре.
Това е ретро Маг Куин.
Съжалявам, ако се е скъсало.
Не искам да ти съсипвам дрехите.
- О, съжалявам. - Това е... донякъде романтично.
Баща ми продуцира този албум,
А майка ми изпя някои от вокалите.
Минавах покрай витрината всеки ден,
и мисля за карането, за къщата Уудсток,
Кутията с булчинската рокля на майка ми...
късметлийското перо на баща ми, което аз зарових
под четвъртото дърво от верандата.
Можеш ли да повярваш?
Мерси...
- Катрин. - Сали.
Искат да се качиш горе отново.
Може би ще взема бонус.
Уволнена?!
Никога не сме казвали да я нападаш физически.
Да, "каубой" не беше буквално.
Дърпах, не нападах, дърпах.
Дърпане, нападане, каква е разликата?
Тя беше "смазана".
Тя каза или ти, или тя.
И ние избрахме нея.
Чакайте, бях там точно както казахте.
Вашите действия заплашват най-големия клиент,
който имаме.
Лошите ви решения почти ме накараха да уволня Рон.
Какво?
Време е да разчистиш бюрото си, Катрин.
Благодаря ви за възможността
и просто да знаете, че имам синина на бедрото си
заради снощната задача
и аз бях нападнатата,
и аз бях тази, с която злоупотребиха, но ще съм добре,
защото това правя
когато нещата не са... добре.
Аз... ги правя добре.
Наистина ли... наистина ли ще ме уволните?
- Не. - Да.
Гарет?
. Скъпа, начина, по който ме гледаш...
Хей.
Катрин... Бонжур.
Бонжур?
Това е... Не е каквото изглежда.
- Така ли? - Знам, че изглежда много зле,
и е версия на това, което изглежда, но не е това.
- Това е много по-невинно от... - Терапевт, Гарет?
Трябваше да знам, че това задълбаване е буквално.
Това е Силвия. Тя е... диалект треньор.
И тя... ми помагаше с някои гласни звуци,
за които режисьора каза, че имам нужда от помощ.
- Гласни звуци? - Добре, Катрин,
Изслушай не за секунда.
Тя ми показа белега, който има на крака си
от конна езда, когато е била на пет
и каза, че я кара да се чувства грозна,
и всичко, което опитвах беше да убедя това разбито момиче
че е добре.
Какво можех да направя?
Както и да е, въпросът е, че не знам как стигнах до тук.
Наистина не знам как се озовах тук. Защо си тук?
Защо не си на работа?
Аз... бях... уволнена!
О, боже!
Спипа ме...
Наистина, тази песен е за...
за това... чудовището,
което живееше под леглото ми.
Шегуваш се.
Не... Не се шегувам.
Какво?
Той беше моята половинка, но също така се страхувах от него.
Като любовна песен е, но и като сън.
На някой в психиатрично заведение.
Някой гледа ли това бедствие?
Какво би казала на феновете си?
Не обичам да ги наричам "фенове".
Предпочитам да ги наричам "приятели".
Мразя те.
Ние всички сме като едно, но бих умряла за тях.
Трябва да си мъртва.
Иронично е, знаеш ли за това правя това, което правя.
- Кат? - Й о.
Аз не съм просто диджей. Аз съм ритъм - поет.
Хей! Не, гледах това.
Изглеждаш откачено в момента. Ти си откачалка.
Това е.
Една седмица е достатъчно време да се потискащ.
- Ставай, тръгваме. - Не.
Излизаме, да. Хайде.
Д-р Пил каза, че съм codependent.
Добре, първо, никога не вярвай на плешиви мъже.
Научих го по трудния начин, второ,
психологията е като хороскопа.
Излизаме.
Повече няма да доближа мъж, дори не...
Няма да съм астролог!
Добре. Сега си измий лицето.
Добре!
Боже мой! Толкова си забавен.
Гарет, той не беше забавен.
Той беше един от онези артистични типове... супер беден и глупав.
- Ъъ. - Кой е Гарет?
Не знам.
. Хей-. Хей... Здравей. Здравей.
- Аз съм Райън. - Това е Райън.
Приятно ми е.
Трябва да вървим, веднага.
- Защо? Аз се забавлявам. - Здравей.
Хубаво е да видя, че си жива.
- Какво става? - Не много.
- Здравей. Райън. - Не ни говори.
Ще направя усилие да съм мил.
Знаеш ли какво, Гарет, всъщност съм наистина щастлива,
че си тук, защото исках да ти представя
новия ми мъж, Дилън.
- Нов мъж? - Какво?
Дилън - Гарет, Гарет - Дилън.
Това е... всички можем да...
- Луд ли си?! - Какво по дяволите?!
- Луд ли си? - Какви ги вършиш?
Излъгах, животно такова.
- Опитвах се да те накарам... - Защо ме излъга?
Не трябва да лъжеш хората. Виж какво ме накара да направя.
- Ти си задник. - О, Райън, много зряло.
- Имаш нужда от лед. - О, боже.
Какво.
Знаеш ли какво? Мисля, че си права.
Мисля, че може би трябва да се разделим за известно време.
Не мога да правя това сега. Това е лудост.
Не мога да имам такъв вид статия. Аз удрям хора.
Да...
Виж кой се съвзе.
Местя се в Уусток.
Какво?
Това е къщата, в която израснах
и през цялото това време, забравих, че имам тази възможност.
Тоест, не съм била там 20 години,
но технически притежавам това място.
- Това заради снощи ли е? - Не.
И какво ще правиш там сама?
Ще пиша музика...
и ще правя неща, които обичам.
Местиш се в Уусток сама,
в къща, в която си била, когато си била на 4,
не познаваш никой там, за да пише и да се занимаваш със занаяти.
Да.
Какво?
Това е ужасна идея. Хей.
Снощи трябваше да излезеш от къщата,
да-а подишаш малко чист въздух
защото прекара седмица на дивана,
и изглеждаше като тази малка, малка свита търговска Prozac.
И ние знаем това за теб.
Ти бягаш от неща.
Не бягам от нищо.
Бягам към нещо. И имам пране.
Баща ми се обади тази сутрин,
Попитаме дали искам да се срещна с Шели отново.
Каза, че е важно. Каза, че е зряло.
Каза, че тя значи много за него...
и се чудим защо спя толкова много?
Знаем това за него, ясно?
Той не знае как да пази чувствата ти.
Трябва да го направиш сама.
Ще се справиш.
Ще съм... много добре.
Ела тук.
Да зарежем тази кучка и да ми вземем кола.
Уусток - Ню Йорк, е точно един час, 55 минути
от града.
Минаваш моста Джордж Вашингтон
около веригата високи скали Паркуей, после на запад от път 23,
и караш по път 33...
и си там.
В Уудсток, може да засадиш маргаритка и растяща на горе роза.
Дори почвата тук е градивна.
Исторически погледнато, един град пълен с легенди.
Всички тези романтици номади, които винаги са били привлечени
към този град, това красиво, творческо място,
тази Мека, а аз се връщам там, за да стана художник,
да стана певицата, която винаги съм се надявала да стана.
Обратно в тази богата, могъща, креативна Мека.
Много добре, благодаря ви.
Здравей. Бяло вино, моля.
Водка?
Мерси.
Um, another.
Добре.
Добре, благодаря.
Още едно моля.
- Сериозно? - Да, сериозно, и бира.
Знаеш ли, аз трябва да...
Трябва да се чувствам добре сега.
Аз, ще съм добре след това, нали?
Трябва да й се плати.
Хей, Не си платила!
Емили, I got her, okay?
Хей.
Здравей.
Загубих си обецата.
Не мога да я намеря, Гарет ми ги даде.
Виж.
Ето я.
Това е толкова как го намери?
Толкова е... Това е най-малкото нещо, което някога е съществувало.
Трябва да имаш...
трябва да имаш бинокъл за очи.
Съжалявам. Обикновено не пея караоке.
Просто се загубих в песента.
Беше...
добре.
Не мога да повярвам, че я намери.
Светлината пада върху нея перфектно.
Свети в мен.
Професионалист съм.
- Така ли? - Да.
Някои неща трудно се игнорират.
Обичам те.
О.
Боже.
Трябва да стана.
Всичко ли се движи?
- Хей, добре ли си? - Хм.
Клиниката на Woodstock, Сузи на телефона.
О, здравейте госпожо Колсън.
Какво?
Знаете ли къде е Катрин Браун?
Значи това е твоята версия на супер добре?
- Наистина? - Какво се случи?
Не знам. Ти ми кажи.
Бях последният човек в списъка с обажданията ти.
Последно си спомням, че си изгубих обецата.
Предполагам, че съм я намерила.
Катрин, виждам, че си будна. Как се чувстваш?
Ще запазя тишина и ще мигна като "добре".
Недостиг на въздух?
Главоболие, гадене?
Не и не.
Добре, ами, беше страхотен разговор.
Опитай да останеш хидратирана. Обади се ако се нуждаеш от нещо.
Какво имаш?
О, боже мой. Не.
- Не може да го харесваш. - Не, познавам го.
О... О, боже.
О, не.
Вкъщи, вкъщи, моля те заведи ме вкъщи.
Какво да направя?
Имаме уикенд и кредитна карта.
Ние сме толкова добри танцьорки.
Книгите за приятелството трябва да се пишат за хора като теб.
- Обичам те. - И аз теб.
Добре.
Хей, Кат.
Дойде тук, за да пишеш, започвай.
Артишок ли купуваш?
Защото има доктор в къщата.
- Здравей. - Здравей.
Ти. Доктор.
- Не те обичам. - Какво?
Казах това в бара, Не го мислех.
Не казвам такива неща и не танцувам така.
Никога не танцувам така.
Съжалявам за неловкото "Обичам те".
Трябва да се връщам към нещото, което имам.
Та, ще се връщам към това нещо.
Добре.
Катерина, изчакай.
Излез на вечеря с мен?
- На среща? - Добре.
Луд ли си?
Защото се държа като... няма значение.
- Виж, докторе... - Моля те, наричай ме Ноа.
Аз, по принцип не каня пациенти на среща
и всеки път щом ме наречеш "докторе" не мога
да помогна, но се чувствам леко перверзно.
Добре, Ноа, аз съм в нещо малко наречено "отскок".
Ще ти вържа, ако е за това.
- Какво? - Какво?
Съжалявам, това беше лоша... лоша шега.
Да.
Добре, ще тръгвам.
Катерина!
Беше ми приятно да си поговорим.
На мен също.
Внимавай.
Здравей. Може ли едно дълго кафе с малко лед, моля?
Имаш предвид "ай с" кафе?
Не, като топло кафе, но с лед в него.
Просто обичам да го пия веднага.
2 долара.
Мерси.
Хей, ти си барманката от онази вечер, нали?
- Да. - Мисля, че ти дължа пари.
Ноа се погрижи.
- Кога е следващото шоу? - Най-вече през уикендите.
Но Лий Ан не играе тук вече.
Защо не?
Ами, вече не пее.
О, съжалявам. Това е твое.
Последния път, когато чистих това, те предупредих Емили.
Намери си друг прозорец.
Нямам представа за какво говорите господин Харман.
Бих го сложила на стената си.
Много е добро.
Който и да го е направил е много добър.
Трябва да дойдеш в хамбара утре сутринта.
Точно до реката, около половин миля от пистата.
Всички ще са във фермата.
Аарон Ембри играе.
Довиждане, г-н Харман.
Хей.
Здравей.
Това място е страхотно.
- Започва. - О.
Наистина се нуждая от това.
Мисля, че след това всички ще ходят у Ноа за вечеря.
- Искаш ли да дойдеш? - У Ноа?
Хамбар е негов.
Линда Кар притежаваше хамбара - майка му.
Няма начин.
Ммм. Линда Кар Бърнстейн.
Почина преди няколко години.
Мисля, че е много хубаво, че поддържа мястото.
Значи идваш?
Имаш ли нужда там долу?
Кой се нуждае от още вино?
Малко от червеното.
Кой слуша радио?
93.3 е част от наградите да живееш в Уустък.
Обичам радиото.
Помниш ли дните, в които трябваше да чакаш, за да чуеш хубава песен?
Незабавно удовлетворение е мотото на нашето поколение.
Получих те.
Пускат местни банди и нови неща,
хората още работят по тях, което е хубаво да се чуе.
Това е причината да слушам музика.
Винаги го слушам в офиса. Най-доброто е.
Катрин, какво те доведе тук?
Имам къща тук, и не съм идвала
от много години.
Реших да си взема почивка и да попиша.
Пишеш?
Да, певица... добър текстописец и певица.
Както и да е. Да пиша.
Супер, какво по-точно пишеш?
Предполагам би казал, че съм от традиционно семейство.
- Хубаво семейство е. - Да.
Защо не изпееш нещо?
- Хайде изпей нещо. - Не... не, така съм добре.
Това е прекрасна публика.
Да, бих казала... всъщност,
Току-що завърши една песен, но...
Заповядай.
Хайде.
- Давай. - Нека я чуем.
Страхотна е.
Да чуем още една.
Защо не си се връщала?
Просто... не съм мислила за това.
Не беше на стария дневен ред.
И моите ро... родителите ми умряха, когато бях малка и живеехме тук,
предполагам... че връща някакви спомени.
Къде е банята?
Това ли е... На терасата?
Добре, ще тичам натам.
Боби Чарлс.
"Трябва да съм на хубаво място сега."
Чух тази песен преди време, когато бях дете.
Сядах в кухнята под масата
и гледах краката им да обикалят наоколо.
Преструваха се, че не знаят, че съм там.
"Чудя се, дали Катрин спи дълбоко?"
Джаки Де Шанън.
О, "Теглото".
Това трябва да е най-хубавата песен писана някога.
Трябва да е.
Нощта когато се срещнахме, когато те заведох в офиса си...
Гледах те как спиш цялата нощ.
Това е плашещо.
И си мислех...
Това е най-красивият човек на света.
Трябва да тръгвам.
Да.
Благодаря ти.
Нямах възможност да ти благодаря за миналата седмица...
благодаря, и за комплимента.
Не мисля, че някога съм получавала комплимент като този.
Емили тук ли е?
- Не... - Добре.
Ти си Лий Ан Франк, нали?
- Трябва да съм аз. - Голям почитател съм.
О, благодаря ти, скъпа.
Да ти взема нещо?
Кафе, би било чудесно.
- Да, нощта студена. - Замръзваща.
Не знам вие как го правите.
Една от най-хубавите части...
Времето, което планините създават.
Просто посещаваш Уудсток?
Всъщност се местя обратно тук.
Това е чудесно.
Къде?
Кафявата къща на сивата улица.
Точно до фермата на Гилиард.
Не знаех, че къщата е продадена.
Моят е, беше на родителите ми'.
Какво ти дължа?
- От мен. - Сигурна?
Добре дошла.
Oh, hey, uh, I didn't catch your name.
Катрин. Катрин Браун.
Да, Добре дошла обратно, Катрин Браун.
Благодаря.
Беше ми наистина приятно да се запознаем.
Господи, Изплаши ме. Съжалявам, кафето ти.
Съжалявам. Здравей.
- В тази посока ли си? - Да, аз съм на сивата улица.
Толкова близо до мен. Ще вървя с теб.
Добре.
Райън и аз... да не го прикриваш с червеното вино?
Смяхме се толкова силно, и бяхме толкова уплашени
че директора ще дойде и ще ни намери.
Яко.
Райън ме погледна и каза:
"Хей, познаваш ли онзи с двамата моряци
който излиза от морето и се прикрива с червено вино?"
Познавам го.
И се смяхме на едно и също нещо,
както и семейството й.
Нямаш собствено семейство?
Не, нямам близки.
И Райън ти спечели работата в Абундант?
Само за мен ли ще говорим през целия път?
Струва ми се, че говоря прекалено много.
Харесва ми.
И на мен.
С кого си?
Знам, че е лудост.
Да, шантаво е.
Току-що правихме любов на твоя песен.
О. Това е... специално.
Беше невероятно, и песента ти беше невероятна.
Благодаря. Беше комплимент.
Благодаря.
Хей, Райън. Какво правиш?
Оправям се. Тази вечер е празненството на Джоди и с пресата.
Джоди... Синклер?
Защо работиш с нея?
Имам си причините.
Повярвай ми. Имам ги.
Не, Наистина не мисля така...
Чувството е готино, човече.
- Чувствам го. - Да, и аз.
- Това е като хипи хит. - Ударихме в десетката.
Слава. Не ти.
Бам, справихме се добре.
- Добра работа. - Добра работа.
Ъъ... ти...
Виждаш ли някой в момента, Райън?
Ще спреш ли да дишаш върху мен? Благодаря.
Прекарах много през нощта...
О, затворено е, съжалявам.
О, здравей, Катрин. Искаш ли кафе?
О, не, не.
С какво се занимаваш?
Аз съм певица и текстописец.
- Мисля. - Мислиш?
Ами, да, знам кога пиша нещо брилянтно
и хората го слушат.
"Брилянтно". Нещо като надценяване.
Всъщност, съм писала в много трудни моменти.
Не се цензурирам,
и нещото, което наистина харесвам в музиката ти
са текстовете, колко закачливи и умни са,
Просто, песента е по-готина
от чиято и да е. Вслушай се.
Напулно са... нецензурирани.
Мерси. Това е мило.
Знаеш ли, баща ми слушаше музиката ти непрекъснато?
Сядаше на предната веранда и пускаше твой албум.
Да.
С баща ти пишехме песни заедно.
- Наистина? - Да.
Знаех, че има причина. Търсих ви.
Защо не дойде - вечерта, когато затворихме.
Ще ти дам някои насоки, които ще ти помогнат с писането на песни.
- Наистина? - Да.
Още е тук.
Хей, г - н Харман ще те убие.
Ще се откаже евентуално.
- Мхм. - Да.
Какво се случи онази нощ? Тръгна си толкова бързо.
Нищо. Наистина... нищо.
Беше хубаво. У Ноа... хубаво.
Очевидно, той е обезпокояващ Намибски модел.
Значи той е човекът.
Просто исках да знаеш.
Само казвам, че трябва да внимаваш.
Модел?
Отбелязано.
Звучи като него. Благодаря, че изсвири това.
Разбира се.
Трябваше да го намери вчера, когато си тръгна.
Добре, нека погледна.
"Следвай реката до мен."
- Глупаво е. - Не е.
Може би има нещо... по-поетично.
Мхм. Имам чувството, че опитвам прекалено усилено.
- И работиш прекалено. - Има ли такова нещо?
В изкуството - да. Балансирано е.
Определено ти трябват граници за времето,
но Просто трябва да се оставиш на течението.
Трябва да ти е лесно с него.
До къде ще следваш реката?
Определено до морето.
Затова си гениална.
Защо не правиш изпълнения вече?
Знаеш ли, искам да те посъветвам нещо,
не обичай някой, който те кара да мразиш изкуството си.
Най-красивият глас на Уудсток.
Изпрати ме до вкъщи?
Искаш да се чувстваш свободна?
Заспах тук веднъж.
Не успях да напусна нощта.
Хамбара трябваше да е на майка ми.
Знам. Емили ми каза.
Странно е да имаш нещо, което е трябвало да е тяхно.
Още се чувствам виновна, че смених завесите.
Сякаш ще загазиш.
Лудост е, защото се случи толкова отдавна,
но понякога се чувствам, сякаш просто са отишли на парти.
Или денят е отминал
и се чудя защо майка ми не се обажда.
Знам, че е странно. Понякога повече отколкото звучи.
Приятелите ми се оплакват от родителите си,
че им крещят или ги мразят
за това да бъдеш човек и провала.
Да.
Такива късметлии са.
Щастливи гъски.
- Ало? - Добро утро, Катрин?
- Кой е? - Рон. Как си?
О... Рон, здравей.
Надявам се, че не се обаждам много рано.
Не, не е.
Слушах песните, които каза на Райън...
Така ли?
Ами, не. Не попитах Райън, за да го направя, но...
Но тя ни ги изпрати.
Да, каза ми.
Не съм мошеник.
Не, добре е, страхотно.
- Колко песни? - Не е проблем, нали?
- Да, мисля, че мога да го направя. - Страхотно.
- Ъъ... - До 24-ти... 24-ти?
- Това е... - На 24-ти.
Това е през седмицата. Не, мисля.
Казах, че ще се правя. Поне така мисля.
Добре.
Добре, това е... добре.
Ще се видим... Ще бъда там.
Добре. Чао.
Уам отива в Абундант Рекърдс на 24-ти.
Имам 2:00 в студиото.
Какво?
Дори не знам какво да кажа.
Това е шантаво.
Искат да подготвя всичките си песни.
Имам само... Имам само една добра песен.
Би ли се върнала някога в града?
Да, за запис, бих направила всичко.
Ти си талисман, Ноа Бърнстейн.
Не ме наричат "вълшебната пръчка" без причина.
О, не каза това.
Остани.
Не мога.
Трябва да подготвя всички тези песни,
тази седмица е много важна...
Хайде, ще отхвърля срещата си в 12,
и ще ти направя закуска.
Остани.
Добре... добре.
Но сега си тук!
Здравей.
Знам, просто си помислих "Какво са още няколко часа?"
Здравей. Изненада.
Не мога да си помогна.
Добре.
Какво?
Какво... Какво... След вас, госпожице.
Боже мой.
Те всички искат да ни разбият сърцата, нали?
Обвинявам Ив. От там е започнало всичко.
Ние сме наказани, заради това егоистично, голо момиче,
което не може да си помогне,
оставени сме на тази планета, и се опитваме да,
живеем нормално.
Никога не се отказвай, Лий Ан.
Никога.
Не мисля, че това е възможно, дори да опитам.
Виж къде живеем.
Какво знаеш?
Харесват те само, докато те получат,
и ще излъжат, ще изневерят,
и крадат докато те получат.
Не, този път нищо няма да ме сломи.
Нищо няма да ме повали.
Целомъдрието е спасението тук.
О, забравих да ти кажа нещо.
Ще те накара да се почувстваш по-добре.
Чувала ли си някога за Били Тод. Класик Соу Рекърдс?
Това е страхотна, тоест, страхотна малка инди група
извън Наш вил, А Били е мой стар приятел.
Той наистина разбира от музика.
Никога не съм го молила за нищо и му се обадих.
И ще дойде в Уудсток на 24-ти
да те чуе как пееш.
Казвам ти, имам чувството
това ще е перфектното попадение.
Ще дойдеш, след като затворя точно както правиш,
и ще пееш за приятеля ми.
Добре ли си?
- На 24-ти? - Да, да, да. Защо, проблем ли има?
Не.
- Ще бъда тук. - Ще е страхотно.
Обичам тази торта.
Знам, тази ми е любимата.
Концентрация, концентрация, концентрация.
Мисли, мисли.
Това беше като опиат.
- Мерси за помощта. - Да, разбира се.
Трябва да тръгвам.
Той е странен.
Знаеш ли, май и аз трябва да тръгвам.
Да.
Ще дойдеш ли?
Не, ще изчакам Лий Ан.
Лека нощ.
И на теб.
- Хей, Ем. - Хей.
- Катрин тук ли е? - Не.
Всъщност, не съм я виждала цял ден.
24-ти е, тя е в града.
Ядосана ли ми е? Казвала ли ти е нещо?
Не. Тя е затворена личност.
Сигурна съм, че ако ти е ядосана, трябва да направиш нещо.
Виж, тя много те харесва. Не бъди глупак.
Ще поработя върху това.
Мерси, не го бях планирал, но мерси за съвета.
Едно нещо знам за мъжете, и то е, че не можеш да им помогнеш.
Просто кихаш в грешната посока и ни разбиваш сърцата.
Райън?
Какво? Не спя.
Изненада! Забравих да ти се обадя.
Забелязвам.
Колко бързо минават годините.
Липсваше ми.
Трябва да ти кажа нещо изключително важно,
откачено е.
Може ли да дойда след срещата?
- Да. - Добре.
Успех... Какво? О...
Никога не боли с тези двете.
Мерси, че ми повдигаш настроението.
Твоята малка хипи полка песен звучеше странно в началото,
Няма да лъжа.
Дори не беше довършена. Беше пълна каша.
Звучеше като видео от бармицва.
Звучи еврейски.
Да, наистина много еврейски.
Но хората са за хипитата.
О, всички се местят в Бруклин.
Взехме песента ти и я понапомпахме малко,
put a little beat behind it. And immediately...
- Подуших я. - Подуших.
Видях момичета плачещи за гаджето си.
Просто плачат.
- Видях корици на списания. - Списания.
- Ти си великолепна. - Великолепна продажба.
Разбираш ли какво се опитваме да кажем?
Така мисля.
Катрин, наеми си адвокат. Искаме да подпишем с теб.
Ти плюс бийт е равно на златна мина.
Добре, златно рекърд момиче.
Какво... какво имате предвид под "плюс бийт"?
Парти тук.
Парти там.
Виждаш ли? Невероятно, нали?
Един момент.
Харесва ми.
Нека ви покажа новите неща.
Катрин, хей. Може ли да поговорим?
- Не. - Моля те.
- Няма начин. - Моля те не бягай.
Как разбра, че съм тук?
Сали.
Радвам се да те видя.
Може ли да изпием по чаша вино... моля?
Просто една малка чаша.
- Ами, не. - Просто да поговорим.
Знаеш ли какво, снощи ми се случи това в Уудсток.
И имах възможност да кажа здрасти на Райън,
и мамка му, не искам да се връщам тук.
Слушай, погледни се.
Виж колко стресирана изглеждаш.
Съсредоточи се върху себе си за една нощ.
Хайде.
О, боже, това наистина ми липсваше,
да съм открит пред теб
и съм бил толкова отворен пред някой.
Не си ли открит пред французойката си?
Мисля, че трябва да ида да се лекувам в клиника.
Мисля, че съм пристрастен към секса.
Трябва да обуздая нещото в мен, което ме кара да събирам нещата
и да правя секс с тях и да бъда ненаситен
защото мисля, че имам проблем с границите
и аз... мисля... Знаеш ли какво?
Искам да не съм зависим от глутена,
и искам да се променя изцяло
дори няма да е познаеш, ще го направя още днес.
Ще променя всичко... веднага.
Мисля го.
Къде, къде ти е пръстенът?
Продадох го.
Ти...
Аз... заслужих си го, но ето, Кат.
10 години са си 10 години,
и нещата между нас станаха странни.
Знаеш, провалих се.
Всеки греши. И ти правиш грешки.
Добре, направих много голяма грешка, но... Катрин,
знаеш, че ние винаги се събираме.
Знаеш го, и винаги съм бил до теб.
Знам всичко за теб.
Това нищо ли не значи?
И аз...
Тоест, аз съм идиот, но твоя идиот.
И на идиотите ти им е трудно да се върнат.
Кажи ми.
О, къде ми е телефона? Хайде.
Лий Ан, много съжалявам. Случиха ми се много неща.
Бях в града и Абундант Рекърдс искат да подпиша с тях
но съсипаха песните ми.
- Абундант Рекърдс? - Гарет дойде.
- Там ли беше? - Дълга история.
Просто, миналата нощ не ми помогна.
Затова ли ти помагах да пишеш,
заради тази ужасна продажна компания?
Затова не исках да казвам. Не исках да ти казвам,
защото знаех, че ще реагираш така.
Компанията е много голяма.
Забрави ли как те уволниха без причина?
Правят музика, която мразиш.
Може би, не ми пука.
Не те интересува работата ти?
Може би, искам да се продам.
Може би не искам да се опитвам толкова усилено.
Скъпа... Ти си по-добра
от това, което излиза от устата ти.
Просто трябва да се върна в града. Не принадлежа на това място.
Където и да си, вземи истинското си аз със себе си.
Мислиш, че като не се опитваш толкова усилено
ще ти е по-лесно?
Е, грешиш.
Казва жената, която вече не иска да пее пред публика
защото някой и е каза, че вибрациите на гласа й са на грешна октава.
Да.
Да, права си.
Коя съм аз да ти казвам кое е добро за теб?
Помежду другото...
Отидох на границата за теб.
Трябва да се върнеш в града.
Не принадлежиш тук.
- Катрин. - Здравей.
Здравей. Мислех, че си в Уудсток.
Бях.
Имах най-лошите 24 часа, и определено ми липсва нещо.
Не знам. Просто се нуждая от прегръдка.
Не знам дали е правилно, но се нуждая от прегръдка.
- Ще не прегърнеш ли... - Разбира се, ела.
Защо си... защо си мазен?
Аз..., това е... Аз... - Гарет?
- Какво? - Защо си мазен?
Това е..., това е олио, и... не знам.
Можеш да... нещо като...
не, не, Катрин, не отивай там!
Така и не се събрахме официално.
О, стига!
Помниш. Това е Силвия.
А това е много близка приятелка - Матилде.
Съжалявам, може ли да ни оставите за секунда?
Катрин, всичко е извън...
Недей. Дай ми го.
Помолих те да ми дадеш мраморната статуя
защото е Де Фонтана, и е изключително скъп.
Не, не, моля те, моля те. Моля, моля, моля, моля.
- Това е талисманът ми. - Отива долу.
И всичко, което получа, го втривам в главата му.
Моля те, недей.
- Не? - Добре, Катрин, Катрин.
Добре, ти... запази спокойствие, нали?
Нека бъдем разумни.
Какво правиш? Не, не, не!
Недей, недей... не, не, не, не, не, не, не, не!
Счупи малкия му пенис?
Нарича се възмездие, Гарет.
Счупи малкия ми пенис.
Бъди щастлив, че не бях прозаична.
"Много добър приятел"?
Да, цялото място е покрито с бебешко олио
а Ноа е с тази, Намибска дама,
и Лий Ан е...
Знаеш ли какво, Катрин? Точно сега не мога да съм до теб.
Защо?
Знаеш ли, че ти се обадих 7 пъти миналата седмица
и чаках 4 часа да се отбиеш след срещата?
Имах една от най-важните седмици в живота си.
И аз.
О, да, да,
защото света не може да се върти около мен дори за секунда.
Какво? Полудя ли?
Оста на света се крепи около един малък човек
и излиза извън контрол, и всичко, което правя, е оправям бъркотиите ти,
твоята постоянна емоционална бъркотия.
О, какъв майтап!
Аз съм емоционална бъркотия?
Ти си обсебена и спиш толкова много.
Загубих броя на пенисите.
Знаеш ли какво?
Не ми пука какво мислиш за мен.
Побърквам се, когато съм около
най-откачения, неуместно луд,
откровено най-грешния човек, който някога съм срещала.
Бременна съм.
Разбира се, че си...
- Махай се. - Чудесно.
Мразя и бебето ти.
Недей..., спри, спри. Спри.
За бога, помислих, че си мъртва.
Тоест, изглеждаш ужасно и мъртва.
И се чувствам така.
Какво ти се е случило?
Съсипах си живота. Всички ме мразят.
Мисля да се продам на Абундант утре.
Катрин?
Умирам.
Какво?
Тоест, не буквално,
но един вид разваля перспективата, нали?
И щеше да се чувстваш като идиот ако умирах.
Някой определено трябва да се чувства гадно в момента.
Виж, какво искаш?
Ако можеше да си пожелаеш нещо, каквото и да е,
какво ще е?
Да запиша това, което написах тук.
Но как звучи...
и не ми пука кой го слага,
просто искам да звучи
както звучи тук...
Искам да звучи като мен.
Добре. Да го запишем.
Кажи на Абундант да го задържат или да го изхвърлят.
Да. Срещата ми е утре.
Къде ще го запишем?
Не.
Ще бъдеш ли моят бърза помощ?
Благодаря.
Можете да се оттеглите насам,
оставете вестника на масата.
Добре.
Хей, докторе, имам това.
Какво правиш тук?
Искахме да... ами...
Искаме да ползваме студиото в хамбара.
- За това сте тук? - Да.
И ако нямаш нищо против, ракови образувания?
Добре си, но трябва да те види дерматолог
поне веднъж годишно.
- Какво беше това? - Нямам рак.
Не, знам, но защо излезе.
Намирам гласа на студенокръвната змия за много необичаен.
Трябва ли да си ходим?
Може да тръгваш.
Одобрих.
Не.
Не, той не може просто...
Хей! Извинявай?
Какво правиш?
Не, Ноа, не. Няма да се подиграваш с мен.
Разбра ли?
Не ти е позволено да си студен с мен,
когато аз трябва да съм студена с теб.
Спа с мен, и беше...
Тоест, беше... беше
4 пъти.
Добре, не, не там е въпросът.
Въпросът е... Въпроса е... там, че...
Катрин, Какъв е проблемът?
Не си спомням!
Добре, Видях те да целуваш Гарет.
Карах до града, като идиот, за да те видя.
Стоях пред сградата цял час
а ти отиде в чужди прегръдки.
И бях наранен.
Разбираемо.
Знаеш ли какво? Знам каква си.
Ти си играч.
Какво?!
Съжалявам г-н Харман,
но този малък лъжец има висока номадска приятелка,
която крие някъде.
Той просто я пазеше, и знаеш ли какво?
И аз дойдох да те видя.
След като напуснах къщата си, карах до офиса ти, за да те изненадам,
и те видях да се разхождаш с "крака за ден" там.
Значи не ме предупреди за себе си, но трябваше.
Лаура?
Лаура е новият терапевт в офиса.
Катрин, бях сам от както майка ми умря.
Знаеш ли? Катрин, трябва да си тръгваш.
Трябва да си тръгнеш.
Но аз, не съм спала с него, не съм.
Целуна ме и после спах в дома му
но това беше по-късно, часове по-късно,
и спахме в едно легло, но това беше всичко.
Не мога да го направя,
Мислех, че ме отхвърляш.
Ти си този, с когото искам да правя секс, не Гарет,
а ти, Ноа, искам да правя секс завинаги.
Искам да правя секс с теб завинаги.
Мерси за студиото.
Хей.
Съжалявам.
Съжалявам за това, което казах.
Беше за по-подходящ момент.
Но това е истината.
Така е.
Благодаря за помощта,
за това, че си толкова щедра, че ми показа как да пиша
и ми показа как... просто...
какво търсех, когато дойдох тук.
Но мисля, че постъпваш правилно днес.
- Така ли? - Защото звучи като теб.
Колкото си била честна, няма значение как ще го направиш.
Гордея се с теб.
Мисля, че и баща ти би се гордял. Хайде.
Може ли да вляза?
Съжалявам.
- Това беше първата ни битка. - Знам.
Освен, когато ме удари след бала.
Блейк Ръдърфорд? Не.
Беше като "обратно към реалността" шамар,
значи не се брои.
Не мразя бебето ти.
- Така ли? - Не.
Обичам го. Ще бъде най-сладкото.
О, виж ни...
двойка възрастни които ще имат бебе.
Ела тук.
- Липсваше ми. - И ти на мен.
Гладна съм. Винаги съм гладна.
Не знам... Остави ме да помисля. Не.
Разбирам.
Цял ден любовни песни се завръща.
Искаме да чуем историите ти, шегите,
докато заглушаване любовните песни по цял ден.
Но те могат да бъдат казани, само ако ни се обадиш,
обади ни се... ССС-РОК.
Хей, ето го първият обадил се,
Как се казваш?
- Ало? - Здравей.
Да... казвам се Катрин.
И имаш любовна история за нас, Катрин?
Да.
Но знаеш ли, повече от това е.
То е... за...
музика и Уудсток
и порастване, и после любов.
Любовта е черешката на историята ми.
Добре.
И мисля, че отблъснах
единствения мъж, който някога...
съм обичала...
единствения човек, който някога е имал пълен и тотален смисъл
и...
баща ми казваше, че любовта...
истинската любов е изпълнена с трудности, а болката е само началото
мисля, че преминахме през това и сме добре
и може би слуша в момента.
И ако е така. Искам да знае,
че е като семейство за мен...
и двамата нямаме такова, така че...
О, Прибирам се вкъщи, ако може да ми прости,
или да го преглътне... Не знам, неравни начала,
Ще съм най-щастливата, най-влюбената
от... Кингстън до Уудсток.
Да се настрои да дойде при мен, ако...
ако иска.
Това е моята история.
Полудя в офиса ми.
Господин Хармън го заболяха ушите.
Мисля, че още се възстановява. Сериозен съм, Катрин.
След като си тръгна, той се оплака от сърцебиене
и ми разказа за първия му път. Името й било Лесли.
Била руса и закръглена, имала перфектни женски форми.
Съжалявам.
Значи оставаш тук?
Помня същността.
Така ли?
Любовта е бойно поле.
- Това е твоята същност? - Да.
Това е твоята, голяма, епична същност?
Ще ми кажеш ли дали ме обичаш или не?
Знам, че голямо искане за някой.
Знам, че е трудно да искаш от някой да е толкова откровен,
но имах нужда да знам края на тази история.
Шегуваш ли се?
Харесвам всичко в теб.
Време за секс завинаги?
Много си перверзен.
Това е Ноа Бърнстейн, моят съпруг.
Той е доктор. Много е добър.
А това съм аз Катрин Браун, новото аз,
живеем в Уусток, Ню Йорк.
Новото аз подписа в малка инди компания
защото мрази корпоративния музикален бис
и мисли, че някой, който го взема на сериозно
е ужасен човек.
Но това аз...
Е много повече от това, на което съм се надявала.
Новото аз, което живее собствения си живот,
помни какво казваше баща ми винаги,
"Никога не се продавай. Винаги поставяй любовта на първо място.
И ако всичко друго се провали, Уудсток винаги ще е там."