film Larsa von Triera
ANTIKRIST
PROLOG
POGLAVLJE PRVO: ŽALOST
Kako si?
Zar nismo upravo razgovarali o tome?
To je bilo jučer.
Danas je utorak.
Znači, dugo sam ovdje?
Mjesec dana.
Wayne kaže da je
obrazac moje žalosti netipičan.
Da.
Razgovarao sam sa Wayneom.
Mislim da ti daje previše lijekova, mnogo više nego što ti treba.
Prestani, molim te.
Dopusti da netko može biti pametniji od tebe.
On je tek diplomirao medicinu, ne zna što radi.
Ja sam liječio deset puta više pacijenata od njega.
Ali ti nisi doktor.
Ne, nisam.
I ponosim se tom činjenicom kada sretnem doktora kakav je on.
Tvoja žalost ni po čemu nije netipična.
Ja sam kriva.
A ja?
I ja sam bio prisutan.
Mogla sam ga zaustaviti.
Ne.
Ti nisi znao da se u posljednje vrijeme često budio.
Ja sam znala da bi se ponekad
probudio
i ispuzao iz kreveta...
i šetao...
dok ti misliš da on čvrsto spava.
Znao je otvoriti zaštitna vrata.
On...
On se probudio...
i... bio je zbunjen...
Hej!
Dr. Wayne mi je rekao da se hoćeš vratiti kući.
Ne možeš se ostaviti toga?
Moraš se mješati.
Ovo mjesto ne vodi nikuda.
Upravo suprotno.
Žalost...
To nije bolest,
već prirodna, zdrava rekacija.
Ne možeš je ukloniti, ni ne smiješ.
Wayne zna da si ti terapeut.
Kaže da ne bi trebalo da liječiš nekoga tko je dio tvoje obitelji.
U principu se slažem, ali...
Ali ti si toliko pametniji od njega, je li?
Ja te volim.
Ništa ne boli toliko kao kad vidiš da je osoba koju voliš
podvrgnuta tuđim greškama.
Nijedan terapeut te ne poznaje toliko dobro kao ja.
Boli. - Znam.
To se ne može spriječiti.
I ja hoću da umrem.
Neću ti to dozvoliti.
Zar će se to nastaviti?
Ne. Ne, promijenit će se.
Hoće li se pogoršati?
Hoće.
Uvijek si bio udaljen od mene i Nicka.
Sad kad razmišljam o tome...
veoma, veoma udaljen.
Dobro.
Možeš li mi navesti neki primjer toga?
Za Boga, pa nije u to tako teško povjerovati.
Prošlo ljeto, na primjer...
Bio si užasno udaljen.
Kao otac i kao muž.
I tako si propustio
Nickovo posljednje ljeto.
Šteta.
Ja te nikad nisam zanimala...
do sad...
kad sam postala tvoj pacijent.
Možda ne bi trebalo da pričam o tim stvarima.
Ne postoji ništa o čemu ne smiješ pričati.
Tebi je svejedno da li je tvoje dijete živo ili mrtvo.
Kladim se da na ovo imaš gomilu pametnih terapeutskih odgovora.
Pa, zapravo...
to sam učinio da bih ispoštovao tvoju želju.
Željela si imati mir kako bi mogla pisati.
Možda to nisam tako mislila.
Kako sam ja razumio...
željela si biti sama dok pišeš.
Da ti i Nick odete sami u Eden,
samo vas dvoje.
Da bi mogla završiti svoju disertaciju.
Ali nisam to htjela.
Nisi?
Vidiš?
Nisi čak ni to znao.
Zašto si odustala? To ne sliči na tebe.
Tamo mi se činilo da projekt nije dovoljno važan.
Kao što si i ti rekao kada sam ti pričala o svojoj temi:
"površno".
Nikad nisam rekao da je tvoja tema površna.
Možda nisi upotrijebio baš tu riječ, ali tako si mislio.
I odjednom je zaista postala površna.
Ili je čak na neki način postala laž.
Jasno mi je.
Ne, nije ti jasno.
Mnogo što ti je jasno, ali to nije.
Udahni. Broji do pet...
Smiri se.
Samo... prati me, napravi kao ja, udahni.
Udahni, broji do pet...
Udahni. Dva...
Ostani sa mnom, ostani sa mnom. Naučit ću te kako trebaš disati.
Udahni.
2, 3, 4, 5, zadrži dah.
2, 3, 4, 5, izdahni.
2, 3, 4- dobro.
Zamisli,
zamisli da pušeš na svoje cvijetove čička...
mirno, tiho...
Da, da, tako je. Dobro je.
Odlično.
Rekao sam ti da će doći do promjene.
Još si u žalosti, ali si sada u novoj fazi.
Kojoj fazi?
Anksioznost.
Anksioznost?
Da.
Ovo je na fizičkom nivou.
To je opasno.
Ne, nije opasno.
Kao što ni tvoja žaslost nije bila opasna.
Glavni dio anksioznosti manifestira se na fizičkom nivou:
vrtoglavica,
suha usta,
poremećaj sluha,
groznica,
teško disanje,
ubrzani puls,
mučnina...
Hej!
Polako.
Nemoj se kresati sa svojim terapeutom.
Koliko god bi terapeut to volio.
Znam da ti to odvlači pažnju,
ali to sad ne bi bilo dobro za nas.
Diši.
Zadrži.
Izdahni.
Da li me voliš?
Da, volim te.
Onda mi pomozi.
To i pokušavam.
Izloženost - to je jedina stvar koja zaista djeluje.
Sve ostalo je... samo priča.
Moraš smognuti hrabrosti da budeš u situaciji koja te plaši.
Tada ćeš shvatiti da strah nije opasan.
Idemo napraviti spisak stvari kojih se bojiš.
Na vrh trebaš staviti situaciju koje se najviše bojiš.
Ali ja ne znam čega se bojim.
Samo... samo polako.
Razmišljam.
Dobro.
Razmišljam, ali...
Zar se ne mogu bojati bez konkretnog razloga?
Ne, ne!
Ovako neće moći.
Ovo je nešto najgluplje što sam ti mogao napraviti.
Ako mi ne možeš reći...
čega se bojiš,
možda će ti biti lakše da mi kažeš
gdje se bojiš.
Gdje bi se najviše osjećala izloženom?
Koje bi bilo najgore mjesto?
Stan?
Ulica?
Dućan?
Park?
Možda posjeta nekome.
Šuma.
Šuma?
Šuma, da.
Čudno, jer
ti si ta koja je uvijek htjela ići u šumu.
Što te plaši u vezi sa šumom?
Što te plaši... tamo?
Sve.
Reci mi što misliš da se može dogoditi u šumi.
Da li je to neka konkretna šuma?
Eden.
Eden?
Što kažeš na to da stavimo...
vrt oko Edena na vrh piramide?
Ne... Ne na sam vrh.
Ne.
Prestani.
Dobro.
U redu je.
- Oprosti. - U redu je.
Ne znam.
Za početak možemo raditi na tvojim očekivanjima.
Zatvori oči.
Osjeti sjedište ispod sebe.
Osjeti kako toneš u njega...
kako te ono obuhvaća...
To je lijep osjećaj.
Osjećaš ugodnu toplinu...
i težinu.
Dišeš duboko...
pravilno... opuštajuće.
Sad...
Zamisli da si u Edenu.
Zamisli da si stigla u Eden kroz šumu.
Reci mi što vidiš.
Na mostu sam.
Palo je večer.
Ptice se gotovo ne čuju.
Voda teče bezvučno.
Mrak ovdje rano pada.
Ja ulazim u njega.
Male suze... se kriju... u paprati. Kao i uvijek.
Da li ti je teško hodati?
Ne. Nije.
Zapravo, gotovo da je lako.
Među drvećem sam,
skoro sam stigla
tamo je lisičja rupa.
Kako se tamo osjećaš?
Ne znam to opisati.
Trebalo bi da je prolazak lak.
A opet,
kao da hodam kroz blato.
Stablo je debelo.
Drvo polako truli.
Ima neki čudan karakter.
Uvijek sam tako mislila.
Sad...
Gdje si sada, da li se krećeš prema kolibi?
Da.
Idem putem uzbrdo, kroz visoku travu.
Onda nemoj ulaziti.
Nemoj ulaziti.
Bojiš se onoga što je vani.
Nemoj razgledati.
Ne.
Legni na travu.
Hoćeš da legnem dolje?
Legni na travu.
Preko svih tih biljaka?
Da, legni preko biljaka.
Da li ležiš?
Da.
Dobro.
Kako ti izgledaju stvari oko tebe?
Zeleno.
Sve je tako zeleno.
Dobro.
Hoću da sada učiniš ono što budem tražio.
Hoću.
Što trebam učiniti?
Hoću da...
se stopiš sa zelenilom.
Nemoj se opirati.
Samo postani zelenilo.
Što god da se dogodi: to si doživjela. Uspjela si.
Neka strah dođe, ako želi.
Zapamti: ono što um može zamisliti i povjerovati, to može i da ostvari.
Što je bilo?
Zemlja gori.
Zemlja ne gori.
Moramo ići.
Hoću legnuti, samo na minutu.
Dobro.
Da, odmorit ćemo se.
POGLAVLJE DRUGO: BOL (KAOS VLADA)
Zar ne bi trebalo nastaviti?
Da.
Da, trebalo bi.
Polako...
Ostani tako.
Znam da boli.
Ostani, ostani tako!
To su samo glupi žirevi.
Što to radiš?
Samo...
postavljam jednu malu vježbu.
To je... kao...
Kao igra.
Jučer si me prevarila.
Bježanje nije dobro.
Moraš zaista osjetiti travu.
Hoću da odeš od ovog kamena...
do ovog kamena.
Zastrašujuće?
Spremna?
Da.
Prebacit ću te.
Ostavit ću te kod prvog kamena.
Ostani sa mnom.
Idemo.
Sad spusti stopalo. Držim te.
Držim te. Tu sam.
Ne mogu to napraviti.
Možeš.
Možeš i hoćeš. Kao što ću ja napraviti.
Hodat ćemo zajedno.
Hodat ćemo zajedno, u redu? Sad...
U redu, diši.
Idemo sići sa kamena.
I stati na travu.
Stani.
Vidiš? Što se dogodilo? Ništa.
Nastavi disati. Nastavi disati.
Držim te.
Stvarno ti odlično ide.
U redu? Nastavi disati.
Pet, pet i pet.
Skoro si stigla.
Skoro si stigla. Odlično ti ide.
Dobro ti ide.
Stigli smo, stigli smo.
Eto, rekao sam ti.
Uspjela si.
Naučila si nešto.
Zar ne?
Odlično si to napravila.
Tako mi nedostaje.
I ranije sam se bojala ovog mjesta.
Da, vjerojatno je tako.
Samo nisam znala da je to strah.
Počela sam se bojati i prestala sam pisati.
Što se promjenilo posljednji put?
Čula sam neki zvuk.
Nick?
Nick!
Nisi čula Nicka kako vrišti.
Izgleda da nisam.
I zato što si doživjela nešto što ne možeš racionalno objasniti,
stavila si Eden vrlo visoko na svojoj piramidi straha.
Eden je bio katalizator koji je bio okidač za tvoj strah.
Prerano si donijela zaključke...
i povezala emotivni događaj sa ovim mjestom.
Kada se osjećaš ugroženo, prirodno je da reagiraš.
Da je opasnost stvarna, tvoj strah bi ti spasio život,
jer bi se tvoj adrenalin iskoristio za bitku ili bijeg.
Ali ono što ti proživljavaš je panika, ništa više.
Vrisak nije bio stvaran.
Stani!
Smiri se.
Nije trebalo ovdje da dolaziš.
Tako si prokleto arogantan.
Ali ovo možda neće potrajati.
Da li ti je to palo na pamet?
Hrastovi mogu da dostignu starost od nekoliko stotina godina.
Treba da proizvedu jedno jedino drvo na svakih sto godina da bi napredovali.
Možda ti to zvuči nebitno, ali
meni je mnogo značilo kada sam to shvatila dok sam bila tu sa Nickom.
Žirevi su i tada padali po krovu...
padali i padali,
i umirali i umirali.
I shvatila sam da...
sve što je u Edenu bilo divno,
možda je bilo odvratno.
Mogla sam čuti ono što prije toga nisam čula.
Vapaj svih stvari koje umiru.
To je sve... tako dirljivo...
kada bi to bila knjiga za djecu.
Žirevi ne plaču.
Znaš to vrlo dobro.
To je suština straha.
Tvoje misli iskrivljuju stvarnost...
a ne obratno.
Sotonina crkva.
Sotona? Isuse!
Priroda je sotonina crkva.
Molim?
Pa, eto ti ga.
To je bio njegov dah.
SOTONA
Nick...
Pobjegao mi je posljednji put.
Stalno je lutao okolo.
Mogao je više da se potrudi oko mene.
Izgledaš kao da si dobro spavala.
Hvala, jesam.
Samo sam htjela reći kako sam sretna što si ovdje.
Volim te, Donny.
Da li si ti dobro spavao?
Imao sam mnogo...
ludih snova.
U suvremenoj psihologiji snovi nisu zanimljivi.
Freud je mrtav, zar ne?
Da.
Što to radiš?
Pogledaj!
Ponovno sam dobro.
Izliječena sam!
Tako si pametan!
Dobro sam.
Zar se ne možeš radovati zbog mene?
Kaos vlada.
POGLAVLJE TREĆE: OČAJ (GENOCID)
Htio bih da napravimo još jednu vježbu.
Nešto slično igranju uloga.
Moja uloga...
je...
sve misli koje izazivaju tvoj strah...
A tvoja...
je racionalno razmišljanje.
Ja sam priroda...
Sve stvari koje ti zoveš prirodom.
Dobro, gospodine Prirodo.
Što želite?
Da vas povrijedim što više mogu.
Kako?
Što ti misliš,kako?
Tako što ćeš me uplašiti?
Tako što ću te ubiti.
Priroda mi ne može nauditi.
Ti si samo sve zelenilo vani.
Ne, ja sam više od toga.
Ne razumijem.
Ja sam vani, ali istovremeno...
unutra.
Ja sam priroda svih ljudskih bića.
A,ta vrsta prirode.
Priroda koja
čini da ljudi rade zle stvari ženama.
Baš to sam ja.
Ta vrsta prirode me je jako zanimala dok sam bila tu.
Ta vrsta prirode je bila tema moje teze.
Ali ne biš trebala podcjenjivati Eden.
Što je Eden učinio?
Otkrila sam u svom materijalu nešto što nisam očekivala.
Ako je ljudska priroda zla,
onda to također važi...
za prirodu...
Žena?
Žensku prirodu?
Prirodu svih sestara.
Žene ne kontroliraju svoja tijela, to čini priroda.
Imam to napismeno u svojim knjigama.
Literatura koju si koristila u svom istraživanju bavila se zlim stvarima načinjenim ženama.
Ali si je ti protumačila kao dokaz zla žena?
Trebalo je da se prema tim tekstovima odnosiš kritički, to ti je bila teza.
A zapravo je opravdavaš.
Da li si svjesna što govoriš?
Zaboravi.
Ne znam zašto sam to rekla.
Ne mogu više raditi.
Udari me.
Molim?
Udari me tako da me boli.
Neću.
Molim te, udari me.
Ne!
Ne mogu to da podnesem.
Ne želim. Ne želim.
Onda me ne voliš.
Dobro.
Možda te ne volim.
Da.
Još jednom.
Sestre iz Retensburna
mogle su izazvati oluju sa tučom.
Neću nastaviti sa ovim ako me ne slušaš.
Dobro i zlo...
nemaju nikakve veze sa terapijom.
Znaš li koliko je nedužnih žena ubijeno samo tijekom šesnaetog vijeka,
samo zato što su žene?
Siguran sam da znaš. Puno.
Ne zato što su bile zle.
Znam.
Samo ponekad zaboravim.
Zlo o kojem govoriš je opsesija.
Opsesije se nikad ne materijaliziraju. To je znanstvena činjenica.
Strahovi te ne mogu na prijevaru natjerati da učiniš nešto što inače ne bi.
Kao hipnoza.
Ne mogu te hipnotizirati da učiniš nešto što ne bi
inače učinila, nešto protivno svojoj prirodi.
Da li me razumiješ?
Da, mislim da da.
Misliš? Pa, ne moraš da me razumiješ, samo mi vjeruj.
Što je ovo?
Stiglo je od liječnika. Kopija izvješća obdukcije.
Obdukcije?
Napravili su obdukciju ?
Nisam ti htio reći, jer se nisi dobro osjećala.
Pa... Što su pronašli?
Ništa što bi bilo...
od značaja za slučaj.
Jedina abnormalnost kod žrtve je blagi deformitet
kosti stopala, koji potiče od ranije.
Nismo ovome pridavali veći značaj.
Da li si svjesna toga da si na ovoj slici pogrešno obula cipele Nicku?
Stvarno. Kako je to čudno...
Možda sam to slučajno napravila?
Kako je to čudno.
Sama sebe.
Kopile! Ostavljaš me, zar ne?
Kopile jedno!
Ostavljaš me!
Ne ostavljam te.
Pomažem ti.
- Ostavljaš me, zar ne? - Ne!
- Ja te volim. - Ne vjerujem ti!
Da.
Ne vjerujem ti!
Gdje si?
Kopile!
Gdje si?
Kopile!
Gdje si?
Kako se usuđuješ me ostavit?
Rekao si da si mi htio pomoći.
Gdje si?
Kopile!
Izlazi!
Izlazi! Kopile!
Izlazi!
Kopile!
Izlazi!
Kopile!
Izlazi!
POGLAVLJE ČETVRTO: TRI PROSJAKA
Oprosti.
Moraš skinuti ovu stvar... s moje noge.
Ne mogu pronaći ključ.
Da li si me htjela ubiti?
Ne još.
Tri prosjaka još nisu stigla.
Tri prosjaka?
Što to znači?
Kad stignu tri prosjaka, netko mora umrijeti.
Vidim.
Žena koja plače je žena koja smišlja zavjeru.
Lažne noge, lažne butine,
Lažne grudi, zubi, kosa i oči.
Zagrli me.
To sazviježđe ne postoji.
Ali sve to ništa ne vrijedi.
Sve to ništa ne vrijedi.
Ne!
EPILOG
Preuzeto sa www.titlovi.com