ТОВА, КОЕТО ГОСПОД ДАДЕ (1955)
Здравей, Кери. - Здравей, Сара.
Изпреварила си ме, както обикновено.
Дори не съм си мислила, че дърветата трябва да се подрязват.
По този въпрос на мен не може да ми се има доверие.
Мартин винаги сам се е занимавал с градината.
И сега, след смъртта му, както преди ми изпращат фиданки.
Не че нямам време за това. Сега децата идват само през уикенда.
Времето е всичко, което имам. - Да, разбирам.
Е, стига за това. Всичко е готово за обяд.
Скъпа, не мога да остана на обяд.
Щях да ти се обадя, но трябваше да върна посудата, която взех назаем.
Понякога си мисля колко е разумно, че не членуваш в никакви клубове.
Може и да е интересно, но не е за мен.
Надявам се, че не те притесних. - Изобщо.
Джордж току-що се обади. Води гости със себе си.
Предупреди ме в последната минута. Както обикновено.
Имам толкова работа, а сега и тази годишнина.
У г-н Елънби. - Годишнина?
Сега, когато вече е на 40, ще започне да си мисли,
че всяка жена по-възрастна от 18 е вече стара за него.
Трябва да се примирим. С теб вече не влизаме в сметките.
Какво ще кажеш днес да вечеряме в клуба?
Не, Сара, няма да мога да дойда.
Не ставай глупава. Ще кажа на Харви да дойде да те вземе в 19:30 ч.
Харви? - Е, поне той е свободен.
Довиждане, скъпа. - Довиждане.
Да ви помогна ли, г-жо Скот? - Да, благодаря ви.
Оставете го тук. - Добре.
Искате ли кафе? - Да, благодаря.
Можете ли да ми правите компания за обяд?
Приятелката ми не можа да остане, а има много. Пиле, салата и кифлички.
Само кафе и една кифличка. - Добре.
Защо не седнете?
Тъкмо се чудех колко много има още да се прави.
Всичко изглежда толкова чудесно. - Е, не чак толкова.
Планирате ли да свършите днес или ще се върнете отново?
Сигурно ще се върна.
Често съжалявам, че знам толкова малко за градинарството.
Мислите ли, че си струва да се науча? - Само ако ви харесва.
Аз съм г-жа Скот. - Да, знам.
Аз съм Рон Кърби. - О, вие сте синът на г-н Кърби.
Да. Започнах да се занимавам с градинарство
преди три години, когато почина баща ми.
Идвали ли сте тук от тогава? - Да. Всяка пролет и есен.
Може би тази година е за последен път.
В аграрното училище се заинтересувах от дървета
и започнах да ги отглеждам.
Какви дървета? - Различни.
Бели ели, Дъгласови ели, сребристи ели.
Тук има ли от тях? - Не.
Но тук има няколко интересни екземпляра.
Например тази Koelreuteria.
В Китай, откъдето е, я наричат Дървото на златния дъжд.
Красиво е, нали?
Казват, че тези дървета растат до къщи, където има любов.
Каква красива легенда. - Трябва да се връщам на работа.
Благодаря за кафето.
Мамо! - Хей, мамо!
Тук съм.
Здравей, скъпа. - Здравей.
Нед! Не ви очаквах до утре.
Днес нямам часове, така че звъннах на Кей от Принстън.
А аз се разправях с една случай кошмар за социалния работник.
Така че ги оставих да се оправят. - А кога ще вечеряме?
Тази вечер ме поканиха на вечеря.
Къде ще ходиш? - Сара устройва вечер в клуба.
Трябва да се обличам. Харви скоро ще дойде да ме вземе.
Харви?
Всичко е наред. Ще отида да направя коктейли.
Харви харесва мартинито ми. - Нед – кралят на мартинито.
Виждала ли си се с Харви? - Не, скъпа, не беше в града.
Май е бил във Флорида. - Харесвам Харви.
Той е обаятелен, забавен и се държи подходящо за възрастта си.
Ако има нещо, което не понасям, това са старите развратници.
Фройд е смятал, че когато достигнем определена възраст,
сексът вече е неприличен. Мисля, че Харви разбира това.
Той е добре възпитан. И е единственият ерген в окръга.
Допускам, че и той си има своите недостатъци.
Прекалено говори за здравето си,
но с оглед на възрастта му, това е напълно обяснимо.
Разбира се, всички стареем
и проумявам, че не е лесно да се примириш с това.
Естествено, за мъжете това е по-незначително, отколкото за жените.
Но предполагам, че Харви е достатъчно умен, за да...
Ти смяташ ли така?
Какво, скъпа?
Време ти е да започнеш да носиш нещо различно от черно кадифе.
Така ли? - Разбира се.
Лично аз винаги съм била против този древен египетски обичай.
Поне мисля, че е било в Египет. - Какъв египетски обичай?
Когато са затваряли жива съпругата в гробницата на починалия й съпруг,
заедно с останалото му имущество.
Предполагало се е, че тя също е имущество.
Била е длъжна заедно с него да се отправи в задгробния живот.
Разбира се, вече не правят така. - Наистина ли?
Е, поне не и в Египет.
Какво искаш да кажеш? - Нищо. Да слезем долу.
Боже, мамо!
Имам я отдавна. Просто не съм я обличала.
Харесва ли ти? - Да, добре е,
но не е ли прекалено отворена?
Надявам се Харви да не се стресне.
Типична Едипова реакция. - Какво?
Синът изпитва подсъзнателно недоволство,
когато други мъже намират майка му за привлекателна.
Това се нарича "Едипов комплекс". Често срещано явление.
Добър вечер, Харви. - Кери, скъпа.
И Кей! - Здравей, Харви.
Искате ли коктейл? - Да, имаме време.
Той го направи специално за теб. - Благодаря.
Липсваше ни. - Радвам се.
Хареса ли ви във Флорида? - Много ми хареса, Кей... Кери!
Там открих един забележителен доктор. Той излекува постоянната ми настинка.
Мамо, Харви, специалният коктейл. - Благодаря, Нед.
Благодаря.
Превъзходно, момчето ми! Превъзходно!
Не съм сигурен, че този джин е толкова добър, колкото онзи,
който използвам обикновено, но вермутът е чудесен.
Имаш предвид двете капки, които добави?
Кей, заради дроба ми, се надявам да се шегуваш.
Кери, днес изглеждаш прекрасно.
Този цвят много ти отива. - Благодаря, Харви.
Нед се опасяваше, че тази рокля може да те стресне.
Би могло. Но трябва да кажа, че не съм толкова стреснат.
Не, благодаря ти, Нед. Един коктейл е лимитът ми.
Знаете ли, всичко започна,
в нощта, когато баща ви спечели този трофей.
Напълни го с шампанско и ни накара всички да пием.
Все още го помня.
Много ли беше? - Достатъчно.
Мислиш ли, че е време? - Да, Харви.
Кери! Здравей, Харви. - Здравей, Бил.
Вече изобщо не се виждаме. - Кери, скъпа, от възрастта е.
С Ан се смяхме, като си спомнихме за онази вечер, когато с Мартин…
А, ето те. После ще ви я върнем. Ела, скъпа.
Кери! Моята любима жена! Кога ще се върнеш при нас?
Вкъщи пийнахме по едно мартини... - Да не убиваме скоростта.
Какво да ви налея? - Нищо. Вече си изпих своето.
Днес ще ви трябва повече от един коктейл. На мен също.
Получих го за целия уикенд. - Джордж! Тихо.
Том, Кери. Искам да ви представя. Г-ца Фрисби, г-н Елънби, г-жа Скот.
Г-жо Скот. - Здравейте
Току-що казвах на г-н Елънби, че е трудно да му се устои.
Изглежда е взаимно.
Сара! - Здравей.
Семейство Нортън дойдоха заедно. След всички разговори...
Какви разговори? - Всички говореха за това.
Сигурна съм, че ти знаеш.
Кери, скъпа! Колко се радвам да те видя тук! Едва те познах.
Неприлично е да имаш две големи деца и да изглеждаш толкова млада.
Червеният цвят, както никой друг, служи за привличане на внимание.
Мисля, че затова малко вдовици го носят. Те трябва да са внимателни.
Здравей, Хауърд. - Здравей.
Ще танцуваме ли? - Върви, Кери.
Добре, с удоволствие.
Изказа се ужасно, Мона. - Какво имаш предвид?
Само се опитах да я ободря, като й казах, че изглежда добре.
Но тя май нямаше нужда от това. - Ще пийнем ли още?
Как са Мери и децата? - Всички са в леглата с грип.
Съжалявам. - Къщата прилича на болница.
Радвам се, че се махнах от там.
Толкова си красива, Кери. Прекалено красива, за да си сама.
Не мога да реша жената на Хауърд светица ли е
или просто е много невзрачна. Всяка вечер си е сама вкъщи.
Да, но тя си има деца. - Дори и да си няма Хауърд?
Какво искаш да кажеш? - Не се сърди. Да не споменах Кери?
Започвам да си мисля, че имаш демоничен план.
Не, стига.
Навън е по-хубаво, нали? - Да.
Тук се канят да направят нов басейн. - Така ли?
Много подходящо място.
Кога мислиш, че ще...
Защо не се срещаме в Ню Йорк? Знам едно място.
Хауърд, нека забравим това, което каза току-що.
Извинявай, Кери. Не знам какво ми стана.
Знам, че не си такава. Извини ме за този въпрос.
Всичко е наред, Хауърд.
Но не искам извинение за това, че те желая.
Защо Нед не ми разказа за теб по-рано?
Колко много време пропиляхме. - Държиш се странно.
Сам не знаеш какво ти трябва. - Не мисля така.
Главният смисъл за сексуалното привличане между мъжа и жената…
А, мама и Харви.
Добре, ще се опитам да ти обясня, но не тук.
Е, пристигнахме.
Искаш ли по едно питие? - Не, благодаря, Кери.
Отдавна трябваше да съм в леглото. Днес имах бурна вечер.
Наслаждавах се на всяка минута. Винаги е така, когато съм с теб.
И аз ти благодаря. И аз се чувствах така.
Имаш ли си ключ? - Да.
Сега разбираш ли какво исках да кажа?
Откровено казано, не. Но... - Добре, ще опитам още веднъж.
Кери...
Не знам дали си готова отново да мислиш за брак.
Не... не мисля, че съм готова.
Разбирам, че не съм толкова романтичен и страстен,
но едва ли имаш нужда от това.
Сигурен съм, че разбираш за какво говоря.
Приятелските отношения и привързаността са много по-важни.
И аз мога да ти ги дам, Кери.
Не искам да те притискам да вземеш решение веднага.
Лека нощ, скъпа. - Лека нощ, Харви.
Всъщност не си искал да бъдеш капитан на отбора. Искал си любов.
Да. - Не говоря за романтични глупости.
Имам предвид изначалната любов. Желанието да те обичат.
Футболът е бил просто средство за постигане на тази цел.
Разбира се, всичко е било основано на това.
Как може някой толкова малък да е толкова умен?
И толкова хубав?
Ще се видим в четвъртък. - Това още дълго ли ще продължава?
Говориш за подкастрянето? - Да.
Трябваше да дойде преди две седмици и да свърши всичко.
Вече почти бях загубила надежда. - Независим тип, а?
Довиждане, скъпа. - Довиждане, Сара.
Здравейте. - Здравейте.
Вече си мислех, че сте напуснал окончателно.
Цяла седмица бях зает. - Две седмици.
Купихте ли още дръвчета? - Как се досетихте?
Тъкмо се канех да направя кафе.
Искате ли? - Не, благодаря. Привърших.
Значи няма да се видим до следващата пролет.
Следващата пролет няма да се върна.
Повече няма да се занимавам с чужди градини.
Ще отглеждам дървета. Поне така планирам.
Не се притеснявайте, ще намеря някой за градината ви.
Благодаря.
Е, тогава остава да се сбогуваме. Пожелавам ви успех с дърветата.
Помните ли сребристите ели? - Да.
Мислех си, че ако не сте много заета,
бихте могла да дойдете и да ги видите.
За съжаление, днес няма да мога.
Разбира се, щом не можете.
Г-н Кърби. - Да, г-жо Скот?
Току-що си помислих, че бих могла...
Премислихте ли?
Добре. Да вървим.
Мислех, че отиваме в гората.
Не е ли това, което очаквахте? - Мисля, че живеете тук.
Така е.
Знам, че жена не би могла да живее тук, но за мен си е много добро.
Щом ви харесва да живеете в стъклена къща.
През нощта, докато лежа, мога да виждам небето и звездите.
И насажденията ви?
Какъв красив цвят. - Това е колеус.
А това там, от другата страна, е драциния.
Когато израсте, ще прилича на дърво.
А къде са дърветата? - Отвън.
След вас.
Разбира се, те са само на пет години, но...
Трябват им пет години да пораснат? И имате търпение за това?
Ако човек е нетърпелив, той няма да успее в тази работа.
Някой ден ще бутна тази стара мелница и ще посадя повече сребристи ели.
А какво има в мелницата? - О, нищо.
Можем ли да влезем? Обичам да разглеждам стари постройки.
Тази мелница е много стара. Дядо ми е мелил зърно тук.
Внимателно, паяжина.
А това е плевникът, където е съхранявал зърното.
Уеджууд! Да можеше да намерим и другите парчета.
Какво щяхте да направите? - Ще го открадна. Обожавам Уеджууд!
Сигурно е захвърлен, защото ги няма другите части.
По-добре да го оставим тук.
Видяхте ли достатъчно? - Дори още не съм започнала.
Мисля, че тези стари дъски са изгнили.
Не, това е дъб. Ще са здрави още стотици години.
А стълбата? Какво има там?
Не знам. Не съм се качвал от малък.
Доста е мръсно. И е пълно с паяжини. - О, това е без значение.
Птицата уплаши ли ви, г-жо Скот?
Всеки би се уплашил.
Огнище. То прави това място идеално.
Идеално? За какво?
Идеално място да живеете тук.
Ще са нужни много усилия, но си струва.
Имам къде да живея.
Нямате намерение да прекарате целия си живот в оранжерията.
Никога не съм се замислял. - Но един ден ще се замислите.
Ще срещнете някое хубаво момиче... - Срещал съм много хубави момичета.
Красиви и други.
Но не са били подходящите.
И когато се случи... Или си мислите, че никога няма да се влюбите?
Не, не мисля така.
Може би по-късно.
Извинете. Не се опитвам да се бъркам в живота ви.
В края на краищата, не е моя работа.
Заминавам до северните щати, за да купя фиданки за едни приятели.
Няма да ме има две седмици. Ще се видим, когато се върна.
Не, аз... - Ще се видим.
Здравей, Кери! - Здравей, Сара.
Дойдох да те поканя на вечеря. Мона и Марк също ще дойдат.
Мона? - Знам. Но им дължа обяд.
А и Мона може да бъде забавна, ако, разбира се, не си ти мишената.
Мисля, че трябва да се съглася.
Не ходя никъде, когато Харви не е в града.
Но Мона... Нямах предвид това.
Не може просто да си седиш тук и нищо да не правиш.
Поне си купи телевизор. - О, не!
Защо? Защото се смята, че телевизорът е последната утеха на самотните жени?
Много мило от твоя страна, но не искам телевизор.
Но аз вече говорих с човека от телевизионната фирма.
Този г-н Уикс е очарователен.
Ти наистина трябва... - Извинявай.
Здравей. - Здравей.
Каня се да посетя едни мои приятели.
Помислих си, че би искала да дойдеш.
Ще влезеш ли? - Благодаря.
Може би ще ни поканят да останем за вечеря.
Имам гости. Можеш ли да изчакаш?
Кери? - Да, Сара?
Г-жа Уорън, това е г-н... - Кърби.
Здравейте. Не мога да остана. Ще се видим довечера.
Много ли ще се разочароваш, ако не дойда довечера?
Разбира се, че не. Разбирам, че нямаш настроение за клюките на Мона.
Ще се видим следващата седмица. - Довиждане, г-жо Уорън.
Ще дойдеш ли?
Е... да.
Докато се върнем, ще стане студено. По-добре си вземи палто.
Хей, Мик!
Сега се връщам. Хей, Мик!
Здравей, Рон. - Здравей.
Кери, искам да те запозная с Мик и Елида Андерсън.
Здравейте. - Здравей, Кери.
Каква приятна изненада. Влизайте.
Точно на време за купона.
Заповядайте. - Благодаря.
Тук е хладничко. - Сега ще запаля камината.
Ще взема палтото ви.
Рон, защо не започваме? - Добре.
"Специалният коктейл на Андерсън". Изпробвах го върху язвата си.
По собствена воля напусна рекламния бизнес.
Няма да повярвате, но някога той беше важна особа в Ню Йорк.
Но ти го научи какво означава да бъде наистина независим.
Единствено ме е научил да отварям бутилки със зъби.
Ако ги слушаш, ще си помислиш, че са прекарали цялата война
притичвайки от един винен погреб до друг.
Така беше. - Ще настаниш ли Кери, Рон?
Разбира се. Сядай, Кери.
Какво си говорихте за мен навън? - Кога?
Когато той ме гледаше и се смееше.
Казвах му, че имаш такива красиви крака, каквито не съм виждал.
Ето го и "Специалният". - O, това тежи.
Ще сложиш ли котелът на огъня, старче?
Походен обяд, господа. - Надявам се да ви хареса.
Да. - Чудесно!
Заповядай, Кери. Елида. - Благодаря.
За тези, които мислят да останат, има спални чували.
Салют!
Харесва ли ви? - Изумително е! От какво е?
Първо се взима малко лед, две части ликьор, смесва се...
Мик, стига!
Можеш да ми помогнеш с виното. - Сега се връщаме.
Мик, колко гости още ще дойдат? - Колкото искаш.
Така е. С тях никога не знаеш какво те очаква.
Време е да започна да действам.
Да ви помогна? - О, не, не се притеснявайте.
Хенри Дейвид Торо "УОЛДО"
"Много хора водят живот изпълнен с тихо отчаяние.
Защо, за да постигнем успех, трябва толкова отчаяно да бързаме?
Ако човек не върви в крак с другите,
може би той просто следва свой собствен ритъм.
Позволете му да се движи в такт с музиката, която чува в себе си,
без значение дали е бърза или бавна."
Красиво е. - Това е Библията на Мик.
Постоянно се обръща към нея.
Нека ви помогна. - Добре.
Има работа за всички.
Това Библията и на Рон ли е?
Не мисля, че Рон е чел това. Той просто така си живее.
Сложи го в средата. - Добре.
Благодаря.
Елида? - Да?
Какво имахте предвид, когато казахте, че Рон е научил Мик на независимост?
Трудно е да се обясни.
Мисля, че всички искаме да се чувстваме защитени.
Виждате ли, Мик мислеше... както мнозина други,
че ако има пари и положение, това ще го направи неуязвим.
А след това срещна Рон, който нямаше нито едното, нито другото.
А и Рон нямаше нужда от това. Беше напълно обезкуражен.
Отговорът беше толкова прост, че на Мик му трябваше доста време,
за да го разбере. - Какъв беше отговорът?
Да си верен на себе си. Такъв е Рон.
Виждате ли, чувството за защитеност му идва отвътре.
Никой никога не може да го лиши от това.
Рон просто не позволява на несъществени дреболии
да влияят на живота му. Както беше при нас с Мик.
Фактически, нашите отношения се развалиха в момента,
в който той замина за Корея. Замислихме се за раздяла.
О, не! Изглеждате толкова щастливи.
Сега. Но тогава не бяхме щастливи.
Целият ни живот бе посветен на това, единият да не е по-лош от другия.
Когато Мик беше ранен, имаше много време за размисъл.
И той взе решение да слезе от тази въртележка.
Когато се върна вкъщи, ми го каза директно.
Елида! - Да?
В стаята е безпорядък, но не се безпокой. Тръгвам.
Почакай. - Закъснявам. Ще се видим утре.
Мери Ан! В колко? - Не знам. През деня.
Рон! - Мери Ан!
Не знаех, че ще дойдеш. - Разбира се.
Разочарована съм. - Защо?
Мислех, че това ще е просто една вечеринка у Мик и Елида.
Сега искам компенсация. - Само я назови.
Да плувам с теб. - Доста е хладно.
А с лодка? - Чудесно.
Преди и за това да стане хладно. - Имам шлифер.
А аз? - Ти и така няма да замръзнеш.
Никога няма да ме приемеш сериозно. - Бъди внимателна, Мери Ан!
Братовчедка ми. Тази зима ще живее у нас.
Мислеше, че вечерта ще й е скучно и се уговори да спи при приятелка.
Мислиш ли, че това ще е достатъчно? - Да.
Мик, скъпи, вземи това. - Какво искаш да направиш?
Мисля, че работиш за слава.
Остави бутилките. - Мислиш ли, че 16 стигат?
За такава тълпа? Шегуваш ли се? - Може да си сигурна.
О, не, благодаря, скъпа. Покривките са в дясното чекмедже.
Омарите пристигат! - Ще се добера до тях.
Хей, Мануел! Благодаря. - Сам ги налових тази сутрин.
Това е Мануел, кралят на омарите. - Здравей.
Прекрасна е. Жена ми Розана.
Дъщеря ми Маргарита. - Здравейте.
Маргарита готви чудесно. Пече такъв царевичен хляб.
Хей, хей! Долу ръцете!
Елида! - Колко се радвам да те видя!
Омарите ще ви харесат. Мик, ще ти помогна.
Деденце, как си? Ще взема палтото ти.
Кери, това е дядо Адамс. Той е пчелар и художник.
Трябва да видиш работите му. - Надявам се.
Г-це Кери, аз не съм абстракционист. По-скоро съм примитивист.
Познаваш останалите. - Ела, деденце.
Една, каква чудесна торта. Запознайте се с г-ца Падуей.
Тя е глава на Адабонското общество на орнитолозите.
Здравейте. - Здравейте.
Чаша вино, Мануел? - Две чаши вино за Мануел.
Долар, че няма да го направиш. - Пиши си го в сметката.
Никога не съм виждал някой да може да го направи.
С новите си зъби изобщо не бих и опитвал.
О, мили Боже, мили Боже, окото ми да спре не може
и денонощно из града да се върти.
Окото ми оглежда всеки минувач
от главата до петите.
Госпожо, каква приятна гледка сте. - Благодаря.
Хвърлям ви палав поглед.
О, Боже, Боже, окото ми няма вече да се върти из града.
Вече няма да оглежда всеки минувач
от главата до петите.
Тя и аз отиваме в града.
Хей, Мик, ела.
По-бързо, Мик!
Всички насам! Омарите!
Остави ги тук.
Аз съм г-н Уикс. Г-жа Уорън ми каза, че искате да се сдобиете с телевизор.
Клиентките ми казват, че благодарение на телевизията имат занимание.
Г-жа Уорън греши. Не ми трябва телевизор.
Много бързам. Ще трябва да ме извините.
Може ли да ви се обадя още веднъж, г-жо Скот...
Когато се обади и каза да побързам, побързах.
Имаш ли по-добри планове за събота вечер?
Не, децата няма да дойдат този уикенд.
След теб.
Колко много си направил тук.
И огнището. Колко е уютно.
И какъв голям прозорец.
Чудесен изглед към езерото.
Можеш да видиш всичко на миля наоколо.
Слънцето изгрява зад онзи хълм.
Харесва ли ти? - Невероятно е.
Да ти събуем обувките, а?
Разбира се има още много работа, но и така става.
Краката ти са студени. - Да, замръзнали са.
Чайникът! Открил си всички парчета.
Трябваха много дни.
Това е стълбата за плевника.
Там ще е спалнята.
А от стария воденичен камък се опитвам да направя маса.
Знаеш ли защо започнах да подреждам тук?
Не исках да казвам нищо, докато това място не стане годно за живеене.
За нас.
Разбираш ли какво искам да кажа, Кери?
Да.
Моля те да се омъжиш за мен.
Обичам те, Кери.
Не съм мислила за брак.
Защо, според теб, исках да те видя?
Не знам.
Не разбираш ли, че е невъзможно? - Не.
Това е единственото, което има значение.
Не. Има много други обстоятелства, които имат значение.
Децата... Как мога да ги лиша от дом?
Техният дом е там, където си ти, Кери.
Но начинът на живот, който водиш... Не познавам такъв живот.
Как мога да съм сигурна? - Не можеш, Кери. Не можеш.
Нима не разбираш, че ми се наложи да се откажа от предишния си живот.
Не е ли достатъчно, че се обичаме? - Не, Кери.
Не, не е достатъчно. За нито един от двамата.
Избягваш нещо много важно, защото се страхуваш.
Да се страхувам?
От какво по-точно? - От много неща.
Може би си прав.
Абсурдно е дори да се мисли за брак.
Не подлежи на обсъждане. - Кери!
Прекарал си часове да го оправиш.
Няма значение.
Кери...
Не си забравяй обувките.
Ще ти помогна. Опитай се да не настинеш.
Скъпа, не плачи.
О, Рон, толкова те обичам.
За какво мислиш?
Че те обичам.
Няма да ни е лесно.
Предстоят много неща.
Трябва да ми помогнеш.
Ще направя всичко, каквото мога.
Вече е късно.
Това има ли значение?
Ще те закарам до вас.
В събота два пъти изпращах момчето с продукти от магазина.
Звънях ви до 21:00 ч. - Извинете, съвсем забравих.
Здравейте, г-жо Плаш. - Кери! Точно си мислех за теб.
Нищо глупаво, надявам се? - Разбира се, че не.
Казвах на г-жа Скот, че през уикенда не можах да я открия.
Дори се обадих в клуба.
Децата не дойдоха и реших да замина за уикенда.
Ще си взема месото. - Радвам се, че сте пътували.
Къде ходи, скъпа? - Извън щата.
Довиждане. Довиждане, Мона.
Колко добре, че не е сама, г-н Гоу.
Мона Плаш е такава клюкарка.
Страхувам се, че утре целия град ще започне да ни обсъжда.
Не искам децата да чуят за това, преди аз да им кажа.
Тогава по-добре им кажи.
Толкова е лесно.
Двама души се обичат и искат да се оженят.
Защо изведнъж това стана толкова сложно?
Не е сложно, ако не се страхуваш.
Това ли е, което Мик е научил от теб?
Не, това не трябва да се учи от друг.
Мик сам разбра това и сам трябваше да реши
какво влага в понятието "да бъдеш човек".
И ти искаш и аз да съм човек.
Има само един начин да бъдеш.
Мона, естествено, не си е губила времето, нали?
Предполагам, че целия град говори за мен.
Е, тя ми се обади. Точно затова дотичах.
Разбира се, не повярвах на нито една дума.
А трябваше.
Шегуваш се! Градинарят ти?
Той не ми е градинар.
Той подрязваше дърветата. Ти го видя.
Дори и да е градинар, аз го обичам.
И ще се омъжа за него.
Добре, може би съм сноб.
Но работата не е в това дали той е градинар или не е.
Клюките няма да спрат с това.
Ще говорят, че е много по-млад от теб.
И че си вдовица. - Какво мога да направя?
Състоятелна вдовица. - Рон не се интересува от парите ми.
И е работил в градината ви още когато Мартин беше жив.
Хората ще говорят, че е започнало, докато съпругът ти е бил жив.
Но това не е вярно. Ти... - Не аз.
Но Мона! Мона ще има тежък ден.
Ще й се наложи да накара целия град да повярва в това.
Ти, както и аз, разбираш, Кери, че в подобна ситуация
се проявяват най-отвратителните черти на човешката природа.
Помни, че имаш Нед и Кей. Помисли за това.
На тяхната възраст ще е ужасно да чуят, което хората ще говорят за теб.
Как можеш да не помислиш за това, което тези слухове ще направят с тях?
Искаш да оставя Рон само защото някой ще започне да злослови?
Мислиш ли, че би било правилно
да им позволя да постъпят с мен толкова отвратително?
Няма да го направя.
Нека си говорят каквото си искат.
Това се отнася и за теб, Сара.
Е, Кери, трябва да призная, че имаш инат.
И смелост.
Извини ме. Ако ме изгониш, няма да те обвиня.
Разбира се, че няма да го направя.
И не трябва да се извиняваш, Сара, просто…
ми бъди приятелка както преди.
Ще съм глупачка, ако не съм.
Трябва да устройвам парти през уикенда за тази идиотка Джо-Ан.
Тя уволни Том Елънби.
Доведи Рон. Може, ако хората го видят,
да го опознаят по-отблизо и да го приемат.
Ще му се обадя.
Добър вечер, г-жо Плаш. - Здравей, Нед.
Вкъщи за уикенда? - Да.
Ще се удивиш, когато видиш майка си. Никога не е била толкова сияеща.
Не знаех за тайната й. - Благодаря ви, г-жо Плаш.
Извинете ме, трябва да побързам. - Милдред! Как е в Ню Йорк?
Мамо?
Прибрах се. Ти къде си?
В мазето, скъпи. Идвам след минутка.
Нед? - Да.
Как си, скъпи? - Какво правеше в мазето?
Прибирах разни неща. Тук беше толкова задръстено.
А къде е Кей? Предполагаше се, че с Фреди ще дойдат заедно.
Горе е. Чакахме те.
Какви са тези тайни? Кой трябва да дойде?
Мамо, надявам се да не си против, че ти взех лаковете.
Кой е по-добре? Тъмно червения или ярко червения?
Стига! От кога си губиш времето с тези дамски неща?
Добре. - Кей, Нед...
Искам да обсъдя нещо с вас. Това засяга вас, колкото и мен.
Ще се омъжваш.
Да. Откъде знаеш?
О, това трябваше да се случи. Когато някой е привлекателен като теб...
Освен това знаеш какво мисля за вдовиците, които се погребват живи.
Египетска мода. - Ти мислеше за това теоретично.
Теорията и практиката трябва да са единни.
Не се притеснявай, мамо. Ние сме на твоя страна.
О, скъпи мои! - Хей, запази това за Харви.
Харви?
Но не е Харви… Рон Кърби е.
Познавате го. Поне сте го срещали.
Единственият Кърби, когото познавам, е старият Кърби, градинарят.
И доколкото чух, той е умрял. - Рон е негов син.
Мамо, това шега ли е?
Не, не е шега, Нед. - Но, мамо, ти не можеш...
Няма смисъл от толкова емоционална реакция. Нека бъдем обективни.
Това не е някой от твоите "сложни случаи". Това сме ние.
Все едно. Мамо, вече представи ли го на някой от приятелите си?
Да, какво мисли Сара за това? - Сара ни е поканила тази вечер.
Но първо исках вас да ви запозная, така че помолих Рон да дойде по-рано.
И бихме пийнали по едно от твоите мартинита.
Сега не е време за мартини. - Мамо, защо пазеше това в тайна?
Защото подсъзнателно си се бояла, че няма да се впише в твоя кръг?
Рон няма никакво намерение "да се вписва" където и да било, Кей.
Напълно го устройва живота, който води.
Мамо, това просто е невъзможно. - Не го познавате.
Познаваме този тип хора. - И познаваме теб, мамо.
Предполагам, че е той.
Трябва да разберете колко е важно това за мен.
Надявам се да бъдете справедливи и да дадете шанс на Рон.
Добре. Ще направя мартини.
Заповядай, Рон.
Познаваш ли се с Нед и Кей? - Да, разбира се. Здравейте.
Радвам се да ви видя отново. - Благодаря.
Ще отидем ли в гостната?
Вече ти казах, Рон, Кей е социален работник в Ню Йорк.
Доколкото разбирам, ти харесва.
Да, учиш се да имаш работа с различни хора.
Нед, направил си чудесно мартини. - Не е ли малко силно за вас?
Имате ли още развъдник, г-н Кърби? - Да.
Сега главно се занимава с овощни дървета.
Дърветата могат ли да носят доход? - Да, възможно е.
Единственото, което знам за тях, е, че стават чудесни цепеници.
Имаш шанс да научиш повече. - Мамо!
Какво е станало с трофеите на татко? - Нищо.
Не са на място. Тях ли прибра? - Нед!
Предполагам, че от този момент в нашия дом
много неща ще започнат да се променят.
Нед, ако имаш предвид бракът ни с майка ти,
не трябва да се притесняваш.
Нямам намерение да живея тук. Ще си имаме отделен живот.
Но това е домът на семейството ни, доколкото помня. Тук сме родени.
Нед, надявам се, че ще можем да обсъдим всичко детайлно.
Г-н Кърби, не познавате мама така, както я познаваме ние.
Тя е доста по-традиционна, отколкото смятате вие.
Тя, както повечето жени, има желанието
да заслужи одобрението на обществото.
Тези думи не струват пет пари.
И къде, ако мога да попитам, ще живеем ние и майка ни?
При мен. - В оранжерията?
Не, не. Той ремонтира старата мелница.
Мамо, извинявай, но имам работа. Трябва да се приготвя.
Довиждане, г-н Кърби.
Мамо, трябва да прочета нещо, за да се подготвя за училище.
Какво им става? Никога не са се държали така.
Това е естествено, Кери. Не приличам на баща им.
Какво ще правим?
Всичко щеше да е различно, ако беше избрала мъж от твоя кръг.
Успешен бизнесмен, някой стълб на обществото.
Мога да го разбера. - Може би си прав.
Някой ден ще ги накарам да разберат. Не е ли време да тръгваме?
Кери, наистина ли трябва да ходим там?
Е, Сара каза, че... Както и да е, искам да те представя на всички.
Може да вземем моята кола. - По-добре моята.
Нима това има значение? - Не е задължително.
Джим, донеси ми още един коктейл. Не искам да пропусна пристигането им.
А на вас, г-жо Тейлър? - Аз не трябва, но...
Извинете.
Ако видиш Кери преди мен, дай знак. Ще й е по-леко, ако съм до нея.
Искаш да си в центъра на вниманието? - Може би.
Подръж ми коктейла, скъпа. Градинар?!
Защо не си намери по-печеливш занаят?
Мислиш, че само материалния успех е достоен за уважение?
С какво са лоши парите?
За да ги презираш, трябва да ги имаш. - Извинете.
Благодаря. Наистина ли мислиш, че ще й стиска да дойде?
Дойдоха! - Тук са!
Само погледнете тази кола. - Само погледнете този мъж.
Дъще! - Винаги е била смирена, нали?
Тя е последният човек, от когото можеше да се очаква.
Винаги се е правила на важна и благопристойна.
Така ли, Хауърд? Нима те отхвърли?
Толкова се радвам, че дойдохте. Аз съм най-добрата приятелка на Кери.
Бих искала да стана и ваша. Ела, скъпа. Джордж.
Кери, скъпа. - Искам да те запозная с Рон Кърби.
Познавах баща ви. Беше прекрасен човек.
Ще отидем ли да поздравим Ромео и неговата Жулиета?
Значи това е самият "син на природата".
Познаваш д-р Денъм. - Здравей, Кери.
Познаваш г-н Фрисби. Г-н Елънби. Г-н Кърби.
Здравейте. - Здравейте.
Предполагаше се, че това ще бъде мое парти,
но, изглежда, цялото внимание е обърнато към г-жа Скот.
Доста е необичайно, когато някой на вашата възраст се омъжва.
Но си мисля, че на вашия приятел много му е провървяло.
Виждате ли, никой в нашето семейство няма пари още от Гражданската война.
Така че Том не получи нищо. Както и аз.
Не се притеснявай, Кери... - Скъпа, чух, че...
Къде може да съм ви виждала?
Може би в градината ви, г-жо Хъмфри.
Подстригвах храстите ви през последните три години.
О, да, разбира се.
Сара, наистина трябва да тръгвам. - Извинете, сега се връщам.
Да отидем да пийнем нещо силно.
Върви, Рон. - Веднага се връщам.
Хауърд. - Здравей.
Как си?
Мона, Марк. - О, скъпа, очарователен е.
И този загар. Сигурно е от работата на открито.
Разбира се, на закрито от него сигурно също има полза.
Мона не се съмнява в сметките ти, Кери.
Аз също.
Извини ме, Хауърд.
Разиграхте ме като някакъв трофей, нали?
За вас, госпожо, това е нещо обикновено.
Ако тогава знаех това, което знам сега,
всичко можеше да е различно. - О, Хауърд.
Никога не е късно. Нали, Кери? Движим се в правилна посока.
Хауърд, ти си пиян. - О, Кери! Един мъж не ти ли стига?
По-добре да спреш веднага. - Какво става, Кери?
Никога не съм вярвала. - Какво не си вярвала?
Че Хауърд е доста земен човек. Теб това явно те привлича, Кери.
Ще тръгваме ли? - Да.
Извинете ни. - О, Джордж!
Този човек е убиец. - Видя ли това, Фред?
Защо нервничиш? - Можеше да убие бедния Хауърд.
И всичко това в къщата на Сара.
Нищо не е по-важно, освен нас. Ще запомниш ли това?
Да.
Ще те изпратя до вратата. - Не, Рон.
Благодаря, но... лека нощ.
Лека нощ.
Нед, още ли си тук?
Не забравяй да сложиш паравана пред камината, преди да си тръгнеш.
Мамо...
Искам да ти кажа нещо, мамо.
Добре, Нед. - Просто исках да ти кажа,
че въпреки че го срещнах лично, не съм си променил мнението.
Но ще направим това, за което ни помоли.
Помолих ви да дадете шанс на Рон. Не мисля, че го направихте.
Само защото не сме съгласни с твоя избор?
Слушай, мамо, поне един в това семейство трябва да мисли трезво.
Мислиш, че не съм способна?
Мисля, че всичко, което виждаш, е привлекателна планина от мускули.
Нед! - Така изглежда отстрани.
Каниш се да изоставиш домът, който беше наше семейно гнездо.
Съществуват определени традиции.
Не разбираш ли, че хората ще започнат да говорят?
Не смяташ ли, че имаш задължения било то и в паметта на татко?
Какво искаш да кажеш с това?
Как можеш да мислиш за брак с Кърби, след като си била женена за татко?
Това е против всички правила. - Глупости, Нед.
Мамо... наистина ли имаш намерение да направиш каквото си намислила?
Да.
Добре, но не се надявай да продължа да идвам.
Как мога да си поканя приятели? Ще ме бъде срам.
Нед!
Нед, не трябва да позволим на това да застане между нас.
Ако имаш предвид Кърби, той вече го направи.
А и Нед, като капак на всичко.
Не, не съм чула и дума. Обадиха му се.
Добре поне, че Кей е тук.
Аз също не можах да заспя.
Наистина ли мислиш, че разговорите постепенно ще спрат?
Кей? Сара, ще ти се обадя по-късно.
Кей, скъпа, какво се е случило?
Какво има? Кажи ми.
Нищо. Това... - Заради мен ли е?
С Фреди бяхме в библиотеката.
Едно от момчетата говореше глупости за теб.
Какво каза?
Че ти и г-н Кърби сте били... още докато татко е бил жив...
Достатъчно, Кей. Знаеш, че това не е вярно.
Разбира се, че знам. И аз им казах същото.
Но те продължиха и аз се ядосах, и...
ни помолиха да си тръгнем.
О, скъпа.
И по пътя за вкъщи се скарахме с Фреди.
Казах му, че не ме интересува какво говорят хората.
Но, мамо, мен ме интересува. Ужасно ме интересува.
Кей... не знам какво да правя.
Не мога да понеса с Нед да сте нещастни.
Но ти разбираш, Кей, че обичам Рон.
Толкова ли го обичаш, че си готова да разрушиш живота ни?
Не може наистина да мислиш така. - А какво трябва да си мисля?
Но, Кей, ти толкова много говориш за хората,
за това, че те постъпват по един или друг начин.
Каза, че ме разбираш. - Но не те разбирам.
Не те разбирам. Мислех, че те разбирам, но не е така.
Кери?
О, Рон, аз... - Какво се е случило?
Нед си замина и аз...
Оставих Кей разплакана. Някои от приятелите й са се държали ужасно.
Заради мен ли?
Рон, ще се наложи да изчакаме със сватбата.
Защо? - Е...
Трябва да дадем на децата време да свикнат с тази мисъл.
Ще започнат да го приемат различно, когато те опознаят по-добре.
Не искаш ли да се омъжа за теб? - Не съм го казвала.
Само те моля да бъдеш търпелив. Това е просто въпрос на време.
Въпрос на време?
Сега всички говорят за нас. Ние сме местната сензация.
Както казва Сара, ако хората свикнат да ни виждат заедно,
може и да ни приемат.
Искаш да кажеш, че ще започнат да ни канят по коктейли?
И, разбира се, Сара ще се погрижи да ме приемат в местния клуб.
И с Хауърд ще си подадем ръка и ще забравим за всичко.
И Мона няма да е толкова язвителна. - Нямах това предвид.
И Нед и Кей няма да възразяват,
защото ще живеем така, както си живяла винаги.
Може би и в твоя дом. - Какво лошо има в това?
Няма да е за дълго. Така би било по-лесно за всички.
Това няма да промени нищо в теб. Ти не можеш да се промениш.
Не, мога.
Започвам да разбирам колко лесно бих могъл да позволя да ме променят.
Да позволиш на кого? - На теб.
Съжалявам, Кери, това няма да проработи.
Не мога да живея така. Знаеше го от самото начало.
Но аз не мога да разруша живота на децата си.
Отговорна съм за тях. - Сигурна ли си, че е само това?
Какво имаш предвид?
Мислиш, че клюките ме плашат? - Да, точно така си мисля.
Дори не се опитваш да разбереш.
Твърдиш, че ме обичаш... - Бог ми е свидетел, че те обичам.
Но няма да позволя нито на Нед, нито на Кей, нито на който и да е,
да влияе върху живота ни.
Не разбираш ли, че никога няма да сме щастливи, ако позволим?
Ти не искаш да чуеш никого, освен себе си.
Опитваш се да ме накараш да избирам между децата и теб.
Не, Кери, ти сама превърна този въпрос в избор.
И стана човекът, на когото му предстои да избира.
Добре.
Всичко свърши.
Кери!
Допускам, след срещата си с него, че той е дяволски добър, но...
Но все още си мисля, че постъпи правилно.
О… надявам се, че е така.
Всички ще се радват от твоето завръщане.
Не знам какво щях да правя без теб, Сара.
Знам през какво ти се е наложило да минеш.
Знам, че не е било леко. Но, в крайна сметка, имаш деца.
И няма да ти се наложи да запълваш живота си с вечеринки в клуба.
О, Сара!
Трябва да е Нед. Обадих му се.
Каза ли на Кей? - Да. Много е щастлива.
Ало? - Г-жа Скот?
Да. - Свързвам ви.
Мамо, ти ли ми звъня? - Да, Нед.
Исках да говоря с теб. Реших... че...
няма да се омъжвам.
О, чудесно. - Ще дойдеш ли за уикенда?
Може да си сигурна, мамо. Трябва да вървя. Дочуване.
Нед… Нед?
Зарадва ли се?
Да, струва ми се.
Здравей, скъпа. - Бил, мислех, че няма да дойдеш.
Какво има за вечеря? - Лека нощ. Поздрави децата.
Здравей, Кери. Радвам се да те видя. - Здравей, докторе.
Мислех да ти се обадя за едно изследване.
Не мисля, че е нещо сериозно, но имах силно главоболие.
По всяко време. Да те закарам ли? - Чакам децата да пристигнат.
Мога да те приема още сега. - Добре.
Г-жо Скот. Децата ви май не пристигнаха?
Предполагам, че са доста заети, започват празници.
Едно коледно дръвче, госпожо? О, това сте вие, г-жо Скот.
Весела Коледа! - Весела Коледа, Том.
Това харесва ли ви? - Трябва ми по-голямо.
А това? - Не е много хубаво.
Ще ви покажа друго.
Здравей, Кери.
Здравей.
Трябва ми елхичка за децата.
Как си?
А това, г-жо Скот? - Добре съм.
Не, и това не. Аз...
не знаех, че тези дръвчета са твои.
Не, на Мик са.
Просто му помагам.
Как са Мик и Елида? - Чудесно.
Ще ги поздравиш ли от мен?
Те са тук. Правят покупки за Коледа.
Ето една средна елхичка, г-жо Скот. Или може би искате сребриста ела?
Сребриста ела? - Имам една много красива.
Ти си спомни. О, Кери!
Рон! Рон!
Мик и Елида ме изпратиха за теб.
Не знаех, че имаш клиент.
Това харесва ли ви, г-жо Скот?
Не, изпратете ми тази.
Рон, тръгваме ли?
Да.
Здравей, мамо. Весела Коледа! - Весела Коледа!
Мислех си, че няма да стигнем. - Толкова се радвам да ви видя.
Изглежда грандиозно! - Хей, само погледни това.
Това за мен ли е? - А къде е нашият подарък за теб?
Не са изпращали нищо. Но не се притеснявайте.
Двамата сте ми напълно достатъчни. - По-добре да се обадя.
Не от тук. Тайна е.
Не отваряйте нищо, докато не се върна.
Погледни.
Прекрасен е, Кей! - С Фреди ще се женим.
През февруари, след изпитите му.
Не си ли много млада за това?
Ти си била на 17, когато си се омъжила.
Но… толкова скоро…
Скоро ли? Изглежда като цяла вечност.
О, мамо!
Помниш ли деня, когато се скарахме с Фреди?
Тогава разбрахме, че се обичаме. Мамо, той е толкова чудесен.
Да, помня.
В този ден каза, че животът ти ще е разрушен, ако се омъжа за Рон.
Това беше детинщина. Не е трябвало да го приемаш сериозно.
Разбира се, това е различно.
Не си го обичала истински, нали?
Подаръкът ти вече пътува.
Хей, Коледа е! Да се забавляваме.
В края на краищата, това е последната Коледа, която празнуваме в този дом.
Какво имаш предвид? - Кей се омъжва.
А аз, ако не ме вземат веднага в армията,
ще отида за една година в Париж по програма за студентски обмен.
А след това в Иран, с "Дейтън къмпани".
Не исках да ти казвам, докато не съм напълно сигурен.
Хей, мамо! Благодаря.
И след като с Кей заминаваме, мисля, че трябва да продадем къщата.
Къщата?
Прекалено е голяма за сам човек. А като пресметнем и данъците...
Ето го и подаръкът ти.
Мамо?
Мамо!
Не разбираш ли, Кей, всичко е безсмислено.
О, мамо… ужасно съжалявам. Не исках да те нараня.
Мамо, ако той те обича, още не е късно.
Моля те, Кей, това... - Мамо?
Весела Коледа!
Весела Коледа, г-жо Скот, и щастлива Нова година.
С Кей не можехме да си позволим друг, освен настолен модел.
Има голям екран и е лесен за управление.
Само трябва да завъртите това копче и ще имате канала, който искате.
Ето тук, на екрана.
Драми, комедии, животът с цялото му разнообразие, всичко ви е под ръка.
Хайде, тичай, старче!
Момче, заспа ли?
Защо не я уцели? - Нещо не е наред с пушката.
Забравил съм да стрелям. Напоследък нищо не ми се удава.
Нищо не ти се удава, откакто се разделихте с Кери.
Какво мога да направя? - Всичко. И ти го знаеш.
Не си същия като преди. Няма смисъл от теб.
Добре, и какво да направя?
Обади й се. Извини й се. - За какво да й се извиня?
Не знам. За каквото и да е. Измисли нещо, но направи нещо.
Браво! Добро момче. Хубав е, нали?
Слушай, Мик, аз й казах, че я обичам. Помолих я да се оженим.
Не мога да я притискам. Сама трябва да вземе решение.
Тя не иска да взема решения. Като всяко момиче.
Иска ти да го направиш вместо нея.
Хайде, да тръгваме. - Не, ти върви, аз ще дойда по-късно.
Трябва да отстрелям поне един фазан.
Хей... Знаеш какво.
Е, Дан, каква е присъдата?
Току-що получих резултатите.
Няма никакви органични нарушения, Кери.
Но откъде е това главоболие? Не си го измислям. И става по-силно.
Самонаказваш се. - За какво?
Защото бягаш от живота. Главоболието е протест на натурата ти срещу това.
Ще ми припишеш ли нещо?
Очакваш да ти дам хапчета, които да излекуват живота ти?
Седни, Кери. Искам да поговорим.
Забрави за минутка, че съм твой доктор.
Нека ти дам един съвет като приятел. Омъжи се за него.
Няма смисъл да го обсъждаме.
Всичко свърши. - Очевидно не е.
Все още те боли главата. - Но това е глупаво.
И как бих могла да се омъжа за него?
Беше невъзможно още от самото начало.
Знаеш, Дан, в място като това не можеш да игнорираш условностите.
Значи заради общественото мнение остави човека, когото обичаше?
И получи ли удовлетворение от това, че остана "в пълнителя".
Мислех за децата си.
Толкова си самотна, както и преди. И дори си още по-самотна –
Кей е омъжена, а Нед е зад граница.
И на кого беше нужна твоята благородна саможертва?
Кери, омъжи се за него.
Прекалено е късно.
И, може би, той си е намерил друга.
Както и да е. Ако наистина ме обичаше, щеше да дойде при мен.
Не. Ако ти го обичаше, сама щеше да отидеш при него.
Въпреки клюките, децата, всичко. Погледни истината в очите.
Ти беше готова за любовна афера, но не и за любов.
Довиждане, Дан.
Кери! - Здравей, Елида.
Толкова се радвам да те видя. - Аз също.
При доктора ли беше? Нищо сериозно, надявам се?
О, не, само преглед. Не откри нищо нередно.
Ще пием ли по един чай? - Бих искала, но закъснявам.
Трябва да взема Мери Ан. - Мери Ан?
Не си ли чула, че се омъжва? - Омъжва се?
Едно много добро момче от Ню Джърси. Заминават за цяла година.
Е, аз си помислих… - Не, не го познаваш.
Скъпа, трябва да тръгвам. Отбий се някой път. Липсваш ни.
Оценявам го. Довиждане, Елида. - Довиждане.
Кери!
Елида? - Здравей, Кери.
Заповядай. - Мислех, че трябваше да дойда.
Случи се инцидент, Кери. - Рон?
По-добре ела с мен. - Много ли е пострадал?
Още не знам. Мик и д-р Хенеси са с него.
Елида... - Вземи си палтото.
Ще ти разкажа по пътя.
Г-жо Скот. Моля ви.
Как е той? - Все още не знаем.
Къде е г-н Андерсън? - Закара доктора до града.
Той не е ли... - Направи всичко, каквото можа.
Ще се върне сутринта.
Съжалявам, г-жо Скот, но имам изрични указания.
Не трябва да се притеснява.
Нека ви взема палтото.
Защо не седнете? Ще донеса кафе.
Жалко, че Мик не е изчакал малко.
Но съм сигурна, че доктора не би си тръгнал, ако си мислеше, че...
Елида.
Тази стая.
Рон е направил нещо красиво. Направил го е с любов.
Никога не е губил надежда, че ще се върнеш, Кери.
Веднъж ми каза, че Рон черпи сили от самия себе си.
Защото не придава значение на несъществени неща и обстоятелства.
Защо ми трябваше толкова време, за да го разбера?
Помниш ли, казах ти колко дълго не можехме
да намерим правилното решение? Тези неща не се случват внезапно.
Чувствам се като страхливка.
Бях толкова уплашена, че позволих на другите да вземат решения за мен.
Елида, позволих на много хора да застанат между нас.
Приятели, съседи, деца.
И, което е най-странното, самата аз.
Не се притеснявай за това, което е било в миналото. То е без значение.
Чаках прекалено дълго.
Кафето ви, г-жо Скот.
Наистина повече няма да се притеснявам от глупости.
Защо не се качите горе и не си починете? Опитайте се да поспите.
Не мога. Искам да остана тук, в случай, че се събуди.
Може ли да остана тук? - Е... добре.
Е, Дан?
Има сътресение. Не трябва да се мести.
Разбира се, че не. - Иначе бих го закарал в болница.
Ще отнеме известно време, докато се оправи.
Дан, какво мога да направя? - Мислиш ли да останеш?
Да. Повече никакви бягства.
Трябват му спокойствие и грижи. Трябваш му ти, Кери.
Сестра.
Кери.
Да, Рон.
Ти се прибра.
Да, скъпи... прибрах се.
превод и субтитри НИКЧО