Upravo sam prešla iransku granicu na putu do Habala regionu gde
su naredili uništenje mreže pećina večeras po zalaska sunca.
Verujem da se u ovim pećinama nalaze
veoma važni delovi naše istorije.
Ako me pronađu mrtvu, znajte da sam ušla u
ovu zemlju samovoljno, potpuno
svesna da je kazna za ulazak sahrana u pesku do grla
i bačeno kamenje po tebi.
Ali morali bi prvo da me uhvate.
Požuri. Dođi.
Skarlet. Reza. Hvala.
Ako te uhvate, bilo bi veoma loše po tebe.
Znam, Reza. Požurićemo.
Evo ga. Uzmi merdevine.
Nemamo mnogo vremena. Znam, znam.
Već su očistili oblast. -Znam, Reza. Požuri.
Samo me prati. Prati me.
Hajde.
Pazi gde staješ. -U redu je. Samo nastavi dalje.
Hajde. Ugasi svetlo!
Hajde. Ovim putem.
Moramo da odemo. Zakasnili smo.
Ne, neće srušiti pećine do zalaska sunca.
Imamo još nekoliko minuta. Nećemo još idemo.
Požuri, požuri!
Hajde. -Sranje.
Tamo! -Bože!
Bože! Lepše je nego na slici.
Moramo da požurimo, molim te.
Ima još.
Šta to radiš? Ionako će je dići u vazduh.
Ne mogu da razmišljam sa ovim na glavi.
Čuće te. Stop!
Samo jedan minut.
Bože.
Da? Reza?
Da li znaš šta je ovo? -Ne znam.
Bože. To je ruža ključ. Reza.
Pažljivo. Molim te, požuri.
Biću brza. -Skarlet, prestani. Hajde.
Moram da skeniram ove oznake. Ne idem.
Moramo da idemo. Odmah! Čujem ih.
Moj otac je ovo tražio ceo svoj život. Ne mogu sada da odem. Moram ovo.
Žao mi je, Skarlet. Imam porodicu! -Znam.
U redu je. -Budi oprezna. -Neću dugo.
Pazi se! -Hajde, Skarlet.
Sranje.
Skarlet.
Sranje! Bože!
Reza!
Skarlet! Ovamo!
Hajde!
Jesi li dobro?
Hajde. Daj mi ruku.
Imam ga!
Mnogo me podsećaš na tvog oca.
Ali, Skarlet, moraš da budeš opreznija.
Njegova misija je put u ludilo.
Moj otac nije bio lud.
Svako ko traži kamen mudrosti je lud.
Svi su završiti mrtvi.
KAO ŠTO JE GORE TAKO JE I DOLE
Gledam li u kameru? -Da. Hvala.
Možeš da počneš s predstavljanjem sebe. -Dobro.
Zovem se Skarlet Marlov.
I profesor sam na Univerzitetu u Londonu.
Imam doktorat urbane arheologije, magistrat iz
hemije i još jedan doktorat iz simbologije.
Takođe tečno govorim četiri govorna jezika i dva izumrla.
I imam crni pojas u Krav Magi, zato se pripazi.
To je dosta diploma za nekoga tvojih godina.
Da. Moj otac je insistirao. Imali smo veoma naučno domaćinstvo.
Izvini, samo trenutak.
Pardon. -Pardon.
Puno ti hvala.
Hvala.
Stvarno moraš da učiš francuski. - Da, trebalo bi.
Tvoj otac. -Da. -Šta te je naučio o kamenu mudrosti?
Sve. Da je to nedostižan supstanca
koja bi mogla pretvoriti proste metale u zlato
i može da pruži ključ za večni život.
Grubo predstavljanje, ali u osnovi
stvaranje kamena je bio cilj alhemije u ranom obliku nauke
koja je proučavala transformaciju u svim njenim oblicima.
I moj otac je zapravo bio istaknuti svetski istoričar alhemije.
Bilo je puno nagađanja
da je tvoj otac bio mentalno nestabilan. Ima li istine u tome?
Zašto? Zato što je ubio?
Pre šest stotina godina, jedan od najvećih alhemičara,
Nikolas Flamel živeo je u toj kući u Parizu.
Verovao je da je uspeo u razvoju kamena mudrosti
što bi mu pružilo svo bogatstvo koje je mogao sanjati, kao i večni život.
Kada su pljačkaši grobova, u nadi da će se dokopati kamena mudrosti,
pokušali da iskopaju njegovo telo iz groblja koje se nalazilo na
ovom ovde području, našli su kovčeg prazan, kao i njegove supruge.
Ovo je nadgrobna ploča Nikolas Flamela
koju je sam dizajnirao i isklesao za sebe.
I moj otac je verovao da su tragovi do lokacije kamena
mudrosti nekako kodirani u ovim tajanstvenim simbolima.
Ali njihovo značenje je ostala misterija
sve dok nisam otkrila čuveni rose ključ.
Slično kao kamen iz Rozete koji se koristio za prevođenje
alhemijskih simbola u aramejski koje, nažalost, ne govorim.
Ali srećom poznajem momka koji zna.
Šta to radiš? -Moram tiho da otvorim ova vrata.
Molim te, nemoj. Skarlet!
Ne mogu da verujem da si to uradila. Upravo smo provalili u crkvu!
Šta ovaj tip radi čak gore?
Voli da...
provali na ovakva mesta i popravlja stvari.
Impresivno. To je pakleni hobi.
Džordž?
Videla sam tvoju torbu, Džordž. Znam da si ovde.
Zdravo. Kako si?
Šta god da je, neću da imam nikakve veze sa tim.
Nisam još ništa rekla. -Uštedeću ti vreme. Ne.
Ko je ovaj momak? Ko si ti?
Sam Bendži. -On pravi dokumentarac o mojoj potrazi za kamenom.
Naravno. Učini sebi uslugu. Budi što dalje od ovoga.
Samo moram da te pitam za jednu uslugu. Samo jednu uslugu?
Bendži, da li ti je pomenula, kada smo poslednji put bili zajedno
bukvalno sam završio u turskom zatvoru?
Džordž, to nije bio zatvor. Bio je više kao pritvor.
Zatvor, u Turskoj. -Džordž, žao mi je.
Nisam mogla da dozvolim da mi propadne trag. -Ne daj Bože.
Onda juri svoj trag. Vidi dokle će te to dovesti.
Moram sat da popravim.
Našla sam Rose ključ, Džordž.
Jesi? Bio je u Iranu, zar ne?
Da. -Znao sam.
I treba mi tvoja pomoć prevođenja aramejskog.
Čekaj malo.
Išla si u Iran?
Nije bitno ko je tamo išao. -Jesi, zar ne?
Sama? -Nije bitno ko je išao.
Ti si luda.
Ona... ti si šašava luda.
Popravio si. -Da, da!
Idemo, hajde.
Jesi li dobro, Bendži? - Da, jesam.
Čuće se stvarno glasno. - Ideš?
Da, dobro sam.
Sranje.
Pogledaj ih. Čuju svoja crkvena zvona
po prvi put posle 284 godina.
Pomoći ću ti da prevedeš. Ali to je sve.
Lepa je.
Stvarno je lepa. - Ima i lepe noge.
Kaže da imamo 10 minuta. To je to.
Kako je znaš? -Profesionalni krugovi.
Zvezda je amonijak. -Super. Zvezda je amonijak.
Ima to nekog smisla? -Samo nastavi.
Kreč. Mač je kreč? -Mač je kreč.
A šta je ključ?
Nema ključa. -Nema ključa? -Ne.
Zašto nema ključa?
On nosi ključ na leđima. Vidi.
Dakle, ako nosi ključa na leđima,
znači li da je ključ iza njegovih leđa?
Na poleđini je nadgrobne ploče. -Skarlet, nemoj.
Moram da pogledam iza. -Skarlet, ne! Hajde!
Moraš da mi pomogneš. -Pažljivo. -Moram da vidim iza.
Mogu... -Pazi na nogu. -Moramo da je spustimo. Ne mogu da vidim.
Sranje.
Nema tu ničega. -Vidim.
Amonijak sulfat, destilovan, sa krečom.
To je mešavina nekoliko osnovnih proizvoda za čišćenje.
Pomozi mi, čoveče. -Šta to radiš?
Nemoj ovo da udišeš.
Ovo se neće završiti dobro.-Na poleđini je. Neće primetiti.
Gospode. -Trebaju mi šibica.
Šibice? Ne, ne. Nećemo to da palimo. -Bendži, daj mi šibicu.
Skarlet, ovo je muzej! Da li si... -Umukni!
Bože! Ovo nije u redu!
Baš je kul.
Nije kul ići u zatvor. Ali to je stvarno kul.
Uzmi kameru. 'Krilati lešinar predvodi put'
'Sa najsjajnijem svetlošću u najcrnjem danu.'
'Ispod carstva nebeskog' 'šta je izgubljeno vratiće se.'
'Na pola puta između najcrnje kapije'
' I ova ploča položena na vrhu uparenih sudbina'
Dakle, 'ispod carstva nebeskog', Šta je izgubljeno vratiće se.
'Šta je izgubljeno vratiće se.'
Znači ispod noćnog neba ili na otvorenom prostoru?
Ili na ploči. Na njoj se nalazi noćno nebo.
Da, dobro. -Najcrnja kapija.
Pakao. Vrata pakla.
Vrata pakla. -Zar ne? -Da, vrata pakla.
Dobro, ali ništa nam ne govori.
To je na pola puta između ove grobnice i vrata pakla.
Ne, čekaj. Imam svesku mog oca.
Bože. Označava ono što veruju da je
rastojanje između neba, zemlje i pakla.
Ako su alhemičari verovali da je broj đavola 741 onda ima smisla
što su smatrali da je pakao bio 741 metara ispod površine zemlje.
Na pola...
Znači, magični kamen ćemo naći 113 metara ispod Flamelovog spomenika!
Čekajte, kako ćemo da stignemo 113 metara ispod zemlje?
Katakombama. -Šta?
Mi smo u Parizu, postoji preko 320 km tunela ispod naših nogu.
U njima su ostaci šest miliona leševa.
Šest miliona leševa? -Da.
Tu bih ga ja stavila! -Naravno da bi.
Flamelov grob je bio ovde. -Sa mapama katakombe, otprilike negde ovde.
Sranje. -Čekaj, siguran si?
Šta je? Šta se desilo? -Sranje!
Katakombe se ne nalaze ispod Flamelovog groba.
Ali ako probijemo ova zid ovde...
Ne, ne možeš.
Zidovi su od čvrstog krečnjaka. Nema šanse da se prokopa.
Plus, svi su bili ojačani kad je grad pao...
Onda... -Čekaj malo.
1774, oko 30 metara Avenije Denfert-Rošero
je bukvalno progutana u zemlju.
Par godina kasnije, ista stvar se desila
sa Barier Denfer. Sledi treći kolaps.
Fontana Nevinih.
Zašto bi ulica propala ako nema ništa ispod nje?
Dobro pitanje, Bendži.
Postoji skrivena odaja? -Izgleda.
Moramo da odemo tamo. -Ti moraš da ideš dole.
Ne idem pod zemlju. Sećaš se? -Da.
Izvini.
Krajem 1700, stanovnici Pariza su počeli da se žale
na užasni miris leševa u prepunom groblju.
Nešto je moralo da se uradi. -Bendži, pogledaj.
'Stani. Ovo je carstvo mrtvih.'
Pogledaj šablone i krstove koji su napravili. Prelepo je.
Šest miliona tela, skoro tri puta od ukupnog broja
stanovnika Pariza je smešteno u ovim kamenolomima.
Što je čini najvećoj grobnicom na svetu.
Ozbiljno, Skarlet, podilaze me žmarci.
Pogledaj.
'Na zvuk trube, mrtvi će ustati.'
Bendži, ovde. 'Groblje nevinih.'
Ti ostaci su sa istog groblja kao i Flamelovog.
Što znači da...
Moramo da idemo oko 800 metara kroz ovaj zid.
Moramo da nađemo put do zabranjene oblasti katakomba.
Idite u klub koji se zove 'Le Šoukejs'.
Izvini?
Pitajte za Papilona. On će vas odvesti. -Papilon?
Molim vas! -Hvala. -Vratite se u grupu. Hajde.
Izvinite.
Sigurna si da je ovde? -Da, mislim da jeste.
Ovde je. -Kako si rekla da se zove? -Papilon.
Papilon? -Da.
Papilon?
Da, šta hoćeš? -Moram da uđem u katakombe
i neko mi je rekao da me možeš odvesti.
Ne, izvini. Da li ti izgledam kao vodič?
Da li ja izgledam kao turista?
Zašto bih te odveo dole?
Jer smo pronašli tajni tunel u
katakombama za koji niko drugi ne zna.
Pogledaj.-Ne znam to mesto. Našli bismo ga da postoji.
Ne, ne bi -Da, našli bismo ga. -Ne, ne biste jer je
projektovano mnogo godina ranije da bude nevidljivo.
I da znaš da postoji, nikada ga ne bi pronašao.
Zašto ne bih? -Zato što verujem da je puno blaga.
Znaš na šta mislim?
Blago, znam na šta misliš.
To je šala. Jel' ona ozbiljno?
100% ozbiljno pričam. -Ako je istina,
možemo li ja i moji prijatelji uzeti polovinu blaga?
Možeš uzeti sve. Nije ono što tražim.
Polovina je u redu.
Znači, odvešćeš nas? -Da, rekao sam u redu.
Probaj ovo. -Ne, žao mi je, ne idem.
Ne, ide s nama. -Ne idem.
Džordž, hajde, molim te. Treba mi tvoja pomoć.
Možeš da mi pošalješ poruku s mobilnog kad
budeš dole. Biću u blizini. -Ne, ne možete.
Dole nema signala. Teren je suviše gust.
Tako smo blizu. -Znam. -Znaš da dole ima nešto.
Upoznajte moju ekipu. Ovo je Zed, naš penjač.
A ovo je Suksi, Banši. -Zdravo.
Suksi, Banši, ženski duh.
Onda idemo pored La Plaž.
A onda će biti malo nezgodno. Ima vode.
Spremni smo za to? Imamo li dovoljno opreme?
Da, imamo sve. -Zed, kako znaš Papilona?
Odrastao sam sa njim. Drugari smo.
Da li znaš kako je dobio ožiljak na ruci?
Ne pričam o tome s njim.
Suksi, s kakvim se opasnostima suočavamo tamo dole?
Ako ti ponestane baterije, bez baterijske lampe, umrećeš.
Ako ti ponestane vode, ako si povređen.
A tu su i opasnosti kao što su policija i slepi miševi,
pacovi, klaustrofobija, utapanje, bube.
De Niro? Želite da vidite De Nira? -Da.
Nemoj to da radiš. Loš je u tome. -Pusti me da imitiram De Nira.
Jebi ga, čoveče Jebi ga. Baš tako!
Sad.
Slušajte to. I gotovo. Tri sekunde. Sranje.
Kada budemo izlazili iz kombija, moramo da budemo brzi, važi?
Jer ako nas policija uhvati sa svim tim stvarima, najebali smo.
Važi?
Sprovešću vas tamo, a onda se gubim.
Brzo, brzo.
Suksi.
Samo brzo.
Čekaj.
Zed? -Da.
Možemo li dalje? Čestitam.
Sada moramo da stavimo baterijske lampe.
Idemo.
Možeš li da proveriš moju? -Gde je tvoja?
Ne idem sa vama. Rekao sam već.
Ostaviću vas na trenutak.
Neka bude minut.
Evo nas. To je to. -Gde?
Tamo? -Rupa u koju ulaziš?
To je to? -Bez zezanja.
Hajdemo.
Pre nego odemo dole, instalirao sam
pin-kamere na vaše baterijske lampe. Sačekaj.
Kamera B, dobro, provera.
U redu, kamera C, provera. -Idemo.
Srećno.
Skarlet, nije trebalo ni čak dovde da dođem.
Molim te, potreban si mi. -Žao mi je.
Sigurno se nećeš pokajati zbog ovoga? -Srećno.
Slušaj, ne znam šta ti je ali odluči se odmah.
Ide s nama, ide. -Ne idem.
Džordž! Hajde! Džordž!
Čuvaj glavu, pazi glavu!
Brzo! -Isuse! Da li si poludeo?
Dimna bomba, pazi! -Trči!
Pazi! -Nazad, brzo!
Tišina!
Jesi li dobro?
Budimo sigurni da je sve čisto. Zed, Suksi. -Džordž.
Stani! Džordž. -Šta?
Imam lampu za tebe. Dođi.
Pusti me samo... -Skarlet, u redu je! Na mestu je!
Moram da je uključim. Sačekaj.
Kamera D, dobro, provera.
Hvala. -Ti stvarno ne voliš pećine?
Da li ovo radi? -Da.
Hvala, Bendži. -Šta sam rekao?
Njegov mlađi brat se udavio u pećini kad su bili mali.
Isuse.
Nisi znao. U redu je.
Džordž, jesi li dobro?
Biću.
Nisi odgovorio na moje pozive nakon Turske.
Znam.
Samo sam htela da kažem da mi je zaista žao što sam te ostavila tamo.
Znam. Šta?
Stvarno mi je drago što si ovde.
Baš me briga. Nisam ovde zbog tebe, Skarlet.
Pristao sam da budem tvoj prevodilac, to je sve.
Znam. -Nisam želeo da dođem ovamo.
Ali evo me. -Žao mi je. -Džordž!
Policija nikada neće uhvatiti Papilona.
Idemo.
Džordž. -Idem.
To sam ja, klasični 'pap'.
Lepo.
Idemo ovuda. Prati me, Bendži.
Trebalo je da obučem čizme.
Daću ti jedne.
Ovde postaje više. Bićeš dobro.
Koliko misliš da smo duboko?
Gde smo?
Ovde. -Moramo do tamo.
Džordž? Dobro si?
Imaš nešto da zaštitiš kameru od vode?
Da. Spremio sam. -Ima zaštitnu torbu.
Biće sve dublje.
Rue Bezout.
Tu je stvarno lepa prostorija s druge strane, ali
moraš da plivaš do nje. Nećemo tamo. Ne ovaj put.
Možda neki drugi put. Ovde se završava.
Dobro si? Ovo mesto je ludo.
Ovo je sveća. Ima ljudi ovde.
Hajde.
Ovde uvek ima čudnih ljudi.
Ne šališ se.
Sranje!
Idemo ovuda. -Stvarno?
Predlažem da držite ruke ovako
da vas kosti ne poseku. -Ne, ne idemo peko toga.
Da, to je jedini put.
Jebeš to, čoveče. Neću da se penjem po kostima.
Imaš dobrog turističkog vodiča. -Šta si rekao?
Ako ti je treba turistički vodič, nađi nekog koji
će da ti priča, pogledaj ovamo, pogledaj tamo.
Ali to nisam ja. Ako želiš da pronađeš skriveno blago, tamo je.
Čekaj. Papilon. Tamo zapravo nije pravi put.
Ovaj ovde je direktniji.
Ponekad pogrešan pravac je bolji. -Ne.
Niko ne koristi ovaj koridor. -Zašto ne?
To je loše mesto. -Kako to misliš, loše mesto? Da li je opasno ili...
Loše, jer ljudi koji odu u taj tunel više ne izlaze.
Pričaš o nekoj urbanoj legendi.
Ovo bi moglo da nam uštedi sate i sate.
Misliš ako vidiš nešto u knjizi da to znaš?
Pogledaj mapu. -Ovo nisu katakombe.
Ovo ti ništa ne govori.
Reci mi, koja od njih je ispunjena vodom?
Koja je srušena? Koja je zla?
Ne moraš da vičeš. -Ne znaš!
Imali smo prijatelja po imenu La Tup. Na engleskom, La Tup znači krtica.
Živeo je ovde godinama.
Znao je svaki koridor svakog sistema, osim ovog.
Znao je da tamo postoji nešto užasno.
Ali na kraju, morao je da vidi šta je to.
Ušao je unutra i niko ga više nije video.
Ako želite da idete tamo, samo napred. Bez mene.
Ni ja ne idem. -Tamo je najsigurniji put.
Ovi ljudi su bili ovde ranije. Mi nismo.
Ako je kamen ovde, onda je tu već 600 godina.
Mislim da možemo sačekati još par sati.
To su ljudske kosti! -Znam.
Bendži, niko ne voli to da uradi. -I ti se slažeš sa ovim?
Žao mi je, Bendži, slažem se. -Idemo.
Gledajte Zeda.
I poput njega koristite noge i ruke jer postoji pacove pod...
Jel ti to ozbiljno, čoveče? -Ne, ne...
Prvo kosti, sada pacovi?
Šta sa tobom nije u redu?
Samo se zajebavam! -Seronja.
Iza tebe sam. -Zapravo nije tako loše.
Uradimo ovo. -Daj mi to. Pazi noge.
Samo polako ali sigurno.
Pazi glavu. -Jebi ga!
Jesi li dobro?
Ne. Mislim da sam se zaglavio.
Ne mogu da te vidim.
Bendži! -Prokleta torba.
Dobro si, druže? -Pomeri ramena dole.
Ne, zaglavio sam se. -Vrati se, Bendži.
Smiri se. Sve je u redu. -Ne mogu da dišem.
Ne, Bendži, možeš ti to.
Morate da idete. Samo nastavite, molim te!
Moraš da se vratiš! -Ne, idite, prokletstvo!
Pomeri se malo, molim te. -Bože! Zašto pevaju?
Zašto pevaju tu prokletu pesmu? Reci im da ućute!
Moraš da se smiriš, Bendži?
Bendži, smiri se, važi?
Diši sa mnom, molim te. Sve je u redu.
Skarlet, moraš da prođeš.
Samo prođi napred.
Moraš samo malo da se vratiš unazad, molim te.
Ne mogu da se vratim. -Samo idi napred!
Samo malo. -Idi napred! Moraš da pomeriš kosti. Bendži, smiri se.
Mislim da me je nešto ujelo. Nešto me je ujelo!
Bendži, samo diši! Bendži, slušaj moj glas.
Samo diši, molim te. Moraš da se smiriš.
Imaš prekomerno disanje.
Bićeš dobro. Moramo polako.
Diši sa mnom. Samo diši sa mnom, važi?
Jebi ga! -Tu su samo kosti.
Bićeš dobro. Samo nastavi dalje.
Sklanjaj ih sa puta. Dobro, tako.
Odlično. Samo nastavi. Sada idemo napred.
Samo malo napred. Bravo.
Tako, samo napred. -Sranje!
Nastavi.
Šta je to? -Mislim da će se srušiti!
Brzo!
Uzmi prokletu kameru! Uzmi je!
Uzmii prokletu kameru!
Požuri! Brže!
Jebi ga!
Bendži! Da li si dobro?
Jebi ga!
Jebi.
Srušila se. -Bilo je tako blizu.
Bože. -Čekaj.
Čekaj. Samo mi reci da nismo išli u krug.
Ovo nije isto mesto. -Ovo je isti tunel, zar ne?
Nije, veruj mi. -Nije? -Ne, ne.
Mislila sam da znaš gde idemo!
Čekaj. Slušaj me. -Bendži! Prestani!
Slušaj, žao mi je. Bendži, žao mi je!
Smiri se! -Slušaj me. Ovo ne izlazi ovde.
Dobro, smiri se. -Ovo je tunel.
Nema skretanja.
Ide samo pravo. Ne razumem.
Šta sad da radimo?
Sve je u redu.
Ne bi trebalo da idemo tim putem.
Idemo, uzmi svoje stari. -Ne bi trebalo
tamo da idemo! -Nema druge opcije.
Jesi li dobro, Bendži? Da ti pomognem.
Šta je ovo?
Baš smešno. Kažeš da nikada nisi bio ovde.
Ne. Nikada nisam bio ovde.
Šta je onda ovo?-Ljudi obeleže svoje ime na zidu?
Kunem se da nikada nisam bio ovde. Nisam ovo uradio.
Ko je onda uradio? -Ne znam. -Bože.
Bolje da se ne zajebavaš s nama.
Jeste li čuli to? -Da li je to telefon?
Ima li telefona ovde?
Telefonska kompanija je provlačila linije ovuda, ali...
Provlačila je linije ovuda? -Da.
Mora da su ostavili neku. -Ne.
Pre pedeset godina su sve odneli.
Idemo. -Ovo je pogrešno.
Skarlet!
Barier Denfer. Ovo je mesto o kome sam ti pričao.
Ovde su kuće propale u zemlju.
Stotine ljudi je ovde umrlo.
A kad su poslali ljude da to poprave,
još 50 ih je nestalo.
Kako li su uneli klavir ovde?
Možda je pao kada se jedna kuća srušila.
Mora da se šališ.
Kad sam bio dete, imali smo klavir koji je izgledao baš ovako.
Stvarno? -Deni i ja smo sve vreme svirali. Znali smo samo jednu pesmu.
'Moj Boni je preko mora.' Sećaš se te pesme?
Nikada je nismo mogli završiti, jer A4 ključ je bio sjeban.
Džordž... -Ovo je strava.
Šta se dešava? -Rekao sam ti.
Ne bi trebalo da budemo ovde. -Trebalo bi da idemo. Momci, ne.
Trebalo bi da nastavimo dalje.
Jebeš to. Idem odavde. -Skarlet!
Skarlet!
Čuje se odavde. -Čekaj!
Stani, Skarlet!
Čekaj.
Zašto nećeš da pričaš sa mnom, Skarlet?
Skarlet, spusti slušalicu.
Ko je to? -Spusti slušalicu, Skarlet.
Reci mi. Zašto ne pričaš sa mnom?
Ko je to?
Skarlet... -Ne bi trebalo da budete ovde.
Ko je to? La Tup, da li si to ti?
Ne bi trebalo da si ovde, Suksi. -La Tup?
Niko od vas ne bi trebalo da je ovde. -La Tupe.
To je La Tup? -Mislio sam da si mrtav.
Nikada niste došli da me potražite. Nikada.
La Tup... -Nikad.
La Tup. Jesi li dobro?
Dođi. -Gde? Čekaj.
On ne zna kuda idemo.
Tražite izlaz odavde.
Da. -Dođite.
Bendži, čekaj.
Pusti neka ide prvi. -Kako je dospeo tamo tako brzo?
Zed? -Da.
Da li je to momak za koga si rekao da je nestao pre dve godine? -Da.
Je li to loše? -Izgleda da jeste.
Ne smemo da ostanemo dugo. -Ovo je loše.
Brzo, momci. -Čekaj. Gde je otišao?
Hajde. Jesi li dobro? -Idi, nastavi!
Idemo! La Tup! Čekaj!
La Tup?
Svi su ovde?
Pažljivo.
Gde je? Ovuda.
Kako može da vidi ovde?
Jedini izlaz je dole.
Šta?
Pažljivo, Bendži. Pažljivo.
Tiše.
Izgleda duboko. -Ovo je loša ideja.
Mesto koje tražimo ima skrivenu odaju.
Zar niste primetili da su savršeno uklopljeni istočni i
južni sistem katakombi? Zato možemo dobro da ih povežemo.
Ako nađemo odaju, onda je to izlaz. Naći ćemo izlaz.
Sigurna si? -Sigurna sam.
Šta ako nema odaje? -Ima. Dole je.
Džordž, još oko 20 metara.
Da li si na dnu? -Da.
Biću dole za sekund.
Bendži? Dobro si? Sada možeš. -U redu.
Prokleti pojas. -Da li si dobro, Bendži?
Hajde, Džordž, nastavi.
Sačekaj, zaglavio sam se. Sranje! Bendži, pazi!
Sranje! Jebi ga! Moje ruke!
Bendži, šta se desilo? -Ne znam! -Bendži, jesi li dobro? -Moje ruke.
Bože. Spojka je pukla.
Šta? Kako? -Ne znam! -Imam te.
Novi zavoji su u jednom od rančeva.
Samo mi reci kada želiš da ih promeniš. -Dobro, idemo.
Momci? -Dobro smo, idemo.
Sve u redu? -Manje više.
Ruke mu još uvek krvare.
Pa sam ih previla. -Da li mu je...
Jesi li dobro? Džordž?
Skarlet! -Šta?
Ne čujem.
Jesi li dobro? Svi? -Da!
Jesi li dobro? -Šta je to?
Pitanje nije šta je to, već ko je to.
Šta on misli pod tim? -Šta je rekao?
Papilon, koliko dugo si poznavao ovog momka?
Sada je sasvim drugačiji.
Treba li da ga pratimo? -Ne znam.
Tu je skretanje desno. Postoje vrata!
Dođi ovamo. -Vrata! Bendži.
Hvala Bogu! -Pazi glavu, Bendži.
Hajde.
Sranje! Ćorsokak! Rekao si da je ovo put.
Mislio sam da je tako. -Da?
Smirite se! Svi se smirite!
Smirite se.
Ne možemo da se vratimo. -Skarlet. -Šta?
Dođi ovamo. -Bože!
'Krilati lešinar predvodi put...'
'Sa najsjajnijem svetlu u najcrnjem danu.'
Predvodi put. Dakle, ovo...
Predvodi put.
Pazi.
Ima nešto ovde! -Šta?
Da li je to skarabej?
Skarabej. Egipćani, piramide.
Faraoni.
Nisu li faraoni imali čudan način skrivanja grobova?
Da! Ptolemejska šarka!
Nikada nisam video... Može li ovo biti
Trenutak, možete li da objasnite? O čemu pričate? Šta je Ptolomeja?
Ptolemejska šarka. U osnovi, to je vrsta zagonetke.
Neka vrsta drevnog egipatskog katanca.
Moraš uzeti tačno određen kamen sa tačno određenog mesta, ili...
Ili šta?
Ili će se plafon srušiti na tebe i ubiti.
Šta? Da li se šališ? -Mora da me zajebavaš! -U redu.
'Ispod carstva nebeskog.'
Šta piše na ploči? Ispod carstva nebeskog.
Ispod carstva nebeskog. Nebeski svod. Osam planete, zar ne?
Čekaj. Ali poslednje dve tada nisu otkrivene.
Onda 6 planeta. 1, 2, 3, 4, 5, 6.
Čekaj, iSkarlet. -Da. Šta? -Ne diraj ništa.
Da li je ovo izgrađeno pre ili posle Kopernika?
Pre. -Oni su i dalje verovali da sve kruži oko Zemlje.
Što znači da se zemlja nije računala kao planeta.
Dobro. Ali jeste mesec. -Kao i sunce. Znači 7 planeta, zar ne?
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7. -Budi sigurna.
To je moj znak.
Pomerite se nazad. -Pazite se! -Pokreće se!
Pazi se! Prokleto je težak!
Pomera se! Pazi!
Pažljivo! -Prokletstvo!
Bože!
Sranje! Jesi li dobro?
Šta je to?
Bože! Džordž, ovo je prvi put da neko
osvjetljava ovaj tunel posle 500 godina.
To je izlaz. -Blago.
Neka mi neko pomogne. -Budi oprezna.
Skarlet, budi oprezna! Pažljivo.
Dobro sam. -Skarlet? Da.
Šta vidiš? -Bože! -Šta?
Džordž, moraš da vidiš ovo! Moj Bože!
Kakvo je ovo mesto? On je mrtav.
Da, ali kako ne truli?
Nemam pojma. Džordž, pogledaj ovo.
Šta je to? -Vitriol.
Šta je Vitriol? -To je moto alhemije.
Vitriol?
'Poseti unutrašnje delove zemlje,'
'po ispravljanju ćeš pronaći skriveni kamen.' -Skriveni kamen.
Da li je mrtav? -Da. 700 godina.
Bože! -Jezivo.
Čekaj. Poseti unutrašnje delove zemlje.
Govori nam da idemo dublje. -To znači da smo ovde. -Ne.
Ovo mora da je unutrašnjost zemlje. -Ne, mora da
ima još nešto. 'Krilati lešinar predvodi put,'
'sa najsjajnijom svetlošću u najmračnijem danu.'
Svi isključite svoje lampe. -Ne, jebeš to.
Bendži, biće sve u redu. -Ovde je mrtvac.
Biće sve u redu. Svi.
Skarlet?
Pogledaj! -Da. -Odakle svetlo dolazi ako je zid?
Bendži, uključi svetlo kamere. Molim te.
Skarlet, šta to radiš?
Računam da se možemo probiti tamo.
Skarlet, šta to radiš?
Ovaj kamen je labav.
Vidiš li nešto dole?
Šta je to? Ima li tamo nešto?
Idem. -Šta? Skarlet, nemoj!
Skarlet!
Bože.
Sranje! Skloni se s puta. -Ideš?
Da.
Zed. -Šta?
Daj mi torbu.
Da li je to to?
Stvarno je.
Skarlet.
Bendži.
Nemojmo da proslavljamo dok ne izađemo odavde.
Skarlet, kako ove baklje još uvek gore?
Kamen mudrosti može da napaja svetiljku zauvek.
Gde je? Gde je kamen?
'Najsjajnija svetlost u najcrnjem danu.' Razmisli.
Najsjajnije svetlo. -Da. Sunce.
U drevnom Egiptu, govorili su da su Bog
zemlje i boginja neba bili ludo zaljubljeni.
Ali kada su dobili svoje prvo dete, sunce je
postalo toliko ljubomorno na njihova osećanja da
ih je razdvojio tako da su mogli da se dodiruju samo
dlanovima ruku i tabanima.
Svakog jutra, boginja neba bi rodila
sunce, i svako veče
bi ga progutala. -To je to!
Bože. Izgleda sasvim obično.
Postoji li bolje mesto sakriti najvredniji kamen ikad
poznat nego pored bogatstva koje ne možeš da ne primetiš?
Čekaj. To je zamka. Stani! To je zamka!
Čekaj!
Jesu li svi dobro? -Da, ja sam dobro.
I ja. -Bendži?
Skarlet? -Dobro sam!
Zed? -Da vidim.
Suksi?
Pomerimo to kamenje!
Sranje! Jesi li dobro? -Dobro sam.
Jesi li dobro? -Izvuci je.
Sedi. Jesi li povređena? -La Tu? Gde La Tup?
La Taupe!
Pomozi mi da pomerim!
Mislim da to nije dobra ideja. On ne može da diše!
Nemojte da pomerate kamenje! -Džordž, može se srušiti na nas!
Jebi ga! Ne možemo da pomerimo kamenje.
Nema šanse.
Nema šanse, Papilon? -Ne!
Treba mi komplet za prvu pomoć. Moram da je očistim.
Ne, ne diraj! -Rančevi su pod kamenjem.
Kako to misliš? -Nema ih. Zatrpani!
Imamo li uopšte nešto? -Izvini.
Gde je naša voda? Hrana?
Imamo li baterije? Za lampe?
Trebalo bi da počnemo štednjom.
Šta da radim? -Drži tako, da prestane krvarenje.
Ovo bi moglo da malo peče.
Samo će malo da peče.
Nije to ništa. U redu je.
Stvarno je uspelo.
Kako si to uradila? -To je kamen.
Dobro si? -Da.
Bićeš dobro.
Nikada ne bi izgraditi nešto ovako bez sporednih vrata
u slučaju urušavanja? -Nikad. Mora da postoji još nešto.
Pogledajmo svi okolo.
Šta tražimo? -Ne znam.
Ima li nešto?
Neke kosti. -Šta je to? Je li nešto?
Da. Džordž! -Šta je to?
Alhemijska vrata. Ovo su Magična vrata!
Čekaj. To su vrata?
Ne, ne baš. U sklopu je sa ovim.
Evo.
Ovo je 'Ono što je gore je kao i ono dole.'
Veruje se da je ta fraza ključ svakoj magiji.
Znači da ono što je u meni i izvan mene je.
Kao što je na zemlji, tako je i na nebu.
Kao ja, moje ćelije, moji atomi, tako i Bog.
U usnovi, tako je, jer verujem da takav svet postoji.
Ne kapiram. -Kako je gore, tako je i dole.
Ako su uklesali vrata na plafonu...
Onda mora da postoje vrata i na podu.
Da. Dodaj mi kamen.
Čekaj. Mi smo u dnu katakomba.
Nema ništa ispod nas, Skarlet.
Sranje.
Ako je pod, onda kuda ide sva ta voda?
Postoji izlaz.
Jesi li dobro? -Da.
Momci, ima prolaz ovde. Siđite. U redu je.
Suksi.
Pazi, Bendži. Možeš li da pročitaš? Šta piše?
'Napustite svu nadu, vi koji ulazite ovde.'
Šta?
Prema mitologiji,
to je natpis nad vratima pakla.
Šta? Ne ulazim tamo.
Mislila sam da ne veruješ u sve ovo.
Ne verujem.
'I puzaće na stomacima'
"da uđu u carstvo mraka."
Da, to desilo i meni.
Sranje.
Potpuno isto. -Ne, nije.
Ne baš isto.
Sve je obrnuto.
Ovo je naopako.
Čekaj. Ne! -Šta?
Ne. -Šta je bilo?
Šta se desilo sa ulazom?
Isuse. -Jesmo li mrtvi?
Ne. Nismo mrtvi.
Treba da nastavimo dalje.
Moramo da nađemo izlaz. Hajde.
Sranje.
Idem.
Suksi!
Da li su svi ovde? -Da.
Nemam svetlo. Imaš li ti?
Ne mogu da nađem svoju.
Vidite li ovo? -Uzmi kameru.
Budite oprezni. Pažljivo! Šta je to?
Isuse.
Suksi.
La Tup?
Jesi li dobro?
La Tup?
Sranje! Suksi, ne prilazi!
Ne prilazi! Pažljivo, Bendži. Pažljivo.
Šta je njemu? -Šta nije u redu sa njim?
To sam ja. -Ne, nemoj.
Suksi, budi oprezna. -La Tup.
Suksi, nemoj. -Njegove oči.
Suksi, ne!
Bendži! Uperi svetlo na La Tupa! Bendži! On je ovde!
Gde je? -Drži joj glavu. -Gde je?
Gdje je otišao? -Kamen! Vrati je, molim te!
Neće uspeti. -Povrati je! Pokušaj! Probaj, molim te!
Pokušavam. Žao mi je. -Povrati je.
Ne može da vrati mrtve. Žao mi je.
-Da li je mrtva?
Žao mi je.
Tako mi je žao. Moramo da nastavimo.
Džordž, ti me prati
Iza tebe sam.
Jesi li dobro? -Da.
Skarlet.
Šta?
Sve je kao u odraz u ogledalu onoga što smo već uradili,
ali nekako idemo sve dublje.
Koliko dublje?
Još 100 metara.
Vodi nas 1.000 metara duboko.
Jeste li čuli to? Skarlet!
Da li je to Bendži? -Ne, ne verujem.
Bendži? Jesi li dobro? -Da, a ti?
Dobro.
Ima li koga tamo?
Halo?
Džordž.
Bendži!
Bendži! Moj Bože.
Drži ga! Da ga preko!
Da li je živ? -Ne, ne!
Isuse.
Trebalo bi da nastavimo dalje.
-Hajde. -Idemo!
Treba nam svetlo. Moramo da idemo.
Hajde! Idemo!
Skarlet, moramo da idemo. -Bože!
Idemo.
Džordž, pomozi mi.
Deni? -Džordž, pomozi mi.
Deni! -Džordž?
Čekaj. Pomerite kosti! Deni!
Džordž! Deni!
Moj brat je dole! Sklonite kosti!
Deni! Pomerite kosti! Skloni se sa puta!
Rekao sam, beži s puta! Deni!
Džordž! To nije stvarno!
Džordž.
Moramo da idemo.
Skarlet, zašto bi bio ovde?
Ne znam. -Šta nam se dešava?
Čekaj.
Ne, nije bila moja krivica.
Nije moja krivica!
Pomozite mi!
Drži ga za nogu!
Ne! Moramo da se vratimo po Papilona!
Nema šanse. Hajde!
Šta je to?
Šta si čula?
Džordž, hajde da se vratimo.
Nećemo, Zed.
Ideš sa nama. Ne vraćamo se. Ne možemo da se vratimo.
Moramo dalje. -Hajde.
Idi, idi.
Šta je to?
Prokletstvo.
Skarlet.
Šta god da se desi, nedelja u Turskoj
bila mi je najlepša nedelja u životu.
I moja.
Moramo da idemo.
Spreman? Da.
Zed? -Jesi li sa mnom? -Da.
Čekaj.
Sranje. On ustaje.
Trči!
Zed.
Nazad!
Drži se!
Sranje! Brzo, brzo!
Čekaj! On gubi krv!
Zed, pritisni rukom ovde! Samo drži!
Zed! Pritisni rukom tamo.
Sačekaj. Ne još. Drži se.
Drži se.
Bože!
Ne uspeva. -Zašto? -Ne znam!
Ne uspeva! Bože.
Vitriol. -Šta? -Vitriol.
Vitriol. Da.
'Poseti unutrašnje delove zemlje,'
'po ispravljanju ćeš naći skriveni kamen.'
Po ispravljanju ćeš naći skriveni kamen.
Skriveni kamen. Ispravljanje greške.
Džordž, skriveni kamen. Ovo nije pravi kamen.
Moram to da ispravim.
Jedino vraćajući ga nazad naći ću pravi kamen.
Dođavola!
Šta? -Vraćam se tamo.
Ne, ne smeš! -Moram da se vratim.
Dok nađemo izlaz odavde biće mrtav!
Molim te! Čekaj! -Budi s njim. Vratiću se.
Pazi na njega. Vratiću se!
Drži se! Vratiću se! -Skarlet!
Skarlet!
Možeš ti to. Možeš.
Tata?
'Po ispravljanju ćeš naći skriveni kamen.'
Ispravila sam. Gde je sakriven kamen?
Džordž. Čuješ li me? Džordž?
Umukni. Hajde.
Kao što je gore tako je i dole.
Tako je, jer verujem da takav svet postoji.
Drži se, Džordž.
Tata.
Žao mi je...
što se nisam javila na telefon te noći.
Nisam imala pojma da si toliko patio.
Džordž?
Zed! Gde si?
Skarlet! Ovde!
Da li ste našla kamen? -Da!
Kako si to uradila?
Džordž?
Dođi ovamo.
Skarlet. -Brzo, brzo!
Daj mi ruku.
Zed!
Ćorsokak! -Pazi!
Sranje, moja lampa!
Požuri!
Nikada nećemo moći da se spustimo dole.
Moramo da skočimo. -Šta? -Moramo se ispravimo
sebe i skočimo. -Skarlet, ti si luda.
Umrećemo. -Džordž, slušaj.
Zašto stalno viđaš svog brata ovde? Šta te to muči kod njegove smrti?
Neće ovo uspeti.
Zašto te proganja?
Kada se Deni zakačio za nogu, obećao sam da će se vratiti uz pomoć.
Ali na putu sam se izgubio.
Moj brat se udavio čekajući me da ga spasim.
Zed.
Imam dete koje nikada nisam video. Znam da je moje, ali poričem.
U redu je. Daj mi ruku.
Skarlet, neće uspeti. -Džordž.
Ne mogu. -Neću ići bez tebe.
Neću.
Idemo na tri. -Na tri.
Jedan.
Dva.
Tri.
Štedi svetlo.
Zarobljeni smo? -Ne.
Jebi ga! Ne!
Zed! -Umrećemo!
Umrećemo! -Dole.
Uperi svetlo dole. Pomozi mi da sklonim kamenje.
To je šaht. Pronađi rukohvat.
Možeš li da uhvatiš prstima s bočne strane?
Pokušaj! -Trudim se! Ne mogu.
Skarlet, šta si to uradila? -Gurnula ga dole.
Jedan, dva, tri. Bože.
Gurnućemo ga nadole. Dole i na stranu, važi?
Jedan, dva, tri.
Dobro, dobro. Gurni ga ovamo.
Sranje! -Zed.
Moramo da izađemo. Daj kameru.
Ljudi kažu da sam neki lovac na blago. Nije to ono što tražim.
Ne radim ovo zbog finansijske dobiti.
Student sam istorije, alhemije.
Bilo bi od velike istorijske vrednosti.
Znači jednostavno želiš istinu. -Tačno.
Da, želim istinu.