www.titlovi.com
''Sve O Evi''
Nagrada "Sara Sidons" za izuzetna dostignuća,
vam je možda nepoznata, jer je pošteđena publiciteta
i komercijalizacije nagrada sumnjivih vrednosti,
kao što je Pulicerova. Ovo je nagrada koja se svake
godine dodeljuje od strane udruženja filmskih radnika.
Otmeni gospodin je izuzetno stari glumac,
i kao takav nastaviće da govori još neko vreme.
Nije važno da čujete šta govori,
ali je važno da znate gde se nalazite i zašto.
Ovo je svečana dvorana udruženja "Sara Sidon".
Povod je dodela godišnjih nagrada za najveća pozorišna
dostignuća, a nagrada Sara Sidon je svakako najveća.
Ova sala, i mnogi od ovih ljudi, su gledali Modjeska, Adu,
i Mini Fisk. Mensfildov glas je ispunjavao ovaj prostor,
i najverovatnije se ovi prozori nisu otvarali od njegove smrti.
Sporedne nagrade su dodeljene kao što možete da vidite.
To su one za pisca i reditelja,
pošto je njihova funkcija građenje kule,
da bi ljudi mogli da aplaudiraju svetlu koje
odatle dopire. Ni jedna svetlost nije bila tako
zaslepljujuća, kao ona Eve Harington. Eva!
O Evi ćemo više govoriti kasnije. U stvari, sve o Evi!
Za one koji ne odlaze u pozorište,
ne slušaju radio i ne znaju ništa o svetu u kome žive,
možda je potrebno da se predstavim.
Moje ime je Edison Devit, prebivalište mi je pozorište.
U njemu ne glumim, niti režiram.
Ja sam kritičar i komentator.
Ja sam od suštinske važnosti za pozorište.
Ovo je Karen Ričards, supruga pisca pozorišnih komada,
pa je samim tim povezana sa pozorištem.
Njeno poreklo i vaspitanje ne bi je približili pozornici
bliže od petog reda u centru. Međutim, dok je bila na
poslednjoj godini studija na Redklifu, Lojd Ričards joj
je predavao dramu, a sledeće godine je postala njegova žena.
Uopšteno govoreći, postoje dva tipa pozorišnih producenata.
Jedan ima mnogo imućnih prijatelja koji su spremni
da rizikuju gubitak koji će im smanjiti poreske obaveze.
Ovaj tip je zainteresovan za umetnost.
Drugima svaka predstava donosi propast ili bogtastvo.
Oni jure zaradu. Upoznajte se sa Maksom Fabijanom.
On je producent predstave koja je Evi donela nagradu.
Margo Čening je pozorišna zvezda.
Prvi put se pojavila na sceni kada je imala četiri godine,
u predstavi "San letnje noći". Glumila je vilu i sasvim
neočekivano izašla na scenu naga. Od tada je zvezda.
Margo je velika zvezda. Istinska zvezda!
Nikad nije bila, niti će biti, išta manje od toga.
Pošto je monotonim detaljima prošao kroz istoriju društva
"Sare Sidon", kao i istoriju glume od samih početaka,
naš istaknuti predsednik je konačno došao do onoga
zbog čega smo se svi okupili.
Ponosan sam i počastvovan što sam život proveo u pozorištu,
skromni glumac, koji strasno iščekuje svoj nastup na sceni.
Imao sam čast da 40 godina budem predsednik
udruženja "Sara Sidon".
39 puta sam, u zaslužene ruke,
predao ovo najveće pozorišno priznanje.
Nesumnjivo je da ni jedan glumac nije stariji od mene,
zaslužio sam svoje mesto. Nikad do sada ovo priznanje
nije otišlo u ruke mlađeg, od večerašnjeg dobitnika.
Prikladno je što će nagrada preći iz mojih ruku u njene.
U mlade ruke tako mlade dame. Mlade po godinama,
ali čije je srce staro koliko i pozorište.
Neki od nas koji smo imali privilegiju da je upoznamo,
koji smo videli više od njene lepote i umetnosti,
koje su je proslavile u čitavoj zemlji,
poznajemo njenu skromnost, odanost i posvećenost
umetnosti i njenu duboku, neiscrpnu ljubav za nas,
za ono što jesmo i što radimo. Za pozorište!
Imala je jednu želju, jednu molitvu,
jedan san,
da pripada nama.
Večeras se taj san ostvario.
Od sad ćemo mi sanjati o njoj.
Dame i gospodo, za istaknuta dostignuća u pozorištu,
nagradu "Sara Sidon", dobila je Eva Harington!
Eva! Zlatna devojka, devojka sa naslovnih strana,
devojka iz susedstva, devojka sa Meseca.
Vreme je bilo naklonjeno Evi. Život ide gde ona ide.
O njoj se pisalo, izveštavalo, otkrivalo, šta jede, šta nosi,
koga poznaje, ko je bila i kada i gde ide,
Eva! Svi znate sve o Evi.
Šta još može da postoji što ne znate?
Kada je to bilo? Pre koliko vremena?
Čini mi se kao da je čitav život prošao od tada.
Lojd je uvek govorio da je u pozorištu život sezona,
a sezona čitav jedan život. Sada je juni.
To je bilo početkom oktobra.
Prošlog oktobra.
To veče je rominjala kiša.
Gde je bila? Toliko sam se bila navikla da je viđam
svake večeri da sam pogledom tražila devojku
sa kojom nikad nisam govorila. Pitala sam se gde je?
Gospođo Ričards!
Tu ste!
Odjednom mi je izgledalo čudno što niste bili ovde.
Zašto ste mislili da ne bih bila ovde? -Zašto bi, posle svega?
Šest večeri nedeljno, već nedeljama,
gledate kako Margo Čening ulazi i izlazi iz pozorišta.
Nadam se da vam ne smeta što sam vam se obratila. -Ne.
Tako sam vas često viđala. Sakupila sam svu hrabrost.
Samo da bi se obratili ženi dramskog pisca?
Ja sam na najnižem nivou slavnih ličnosti.
Vi ste najbolja prijateljica Margo Čening.
Vaš suprug i vi ste uvek s njom. I g. Simpson.
Kakav je on? -G. Simpson? On je reditelj. -On je najbolji!
Složio bi se s vama. Recite mi, šta radite u međuvremenu,
pre nego što Margo izađe? Čekate tamo? -Ne!
Pogledam predstavu. -Gledate predstavu?
Videli ste sva izvođenja ovog komada? -Da.
Ali, zar to nije, uz sve ostalo, skupo?
Stajanje ne košta mnogo. Snalazim se.
Odvešću vas kod Margo. -O, ne!
O, da! Mora da vas upozna. -Ne, to bi bilo nametanje.
Biću još samo jedan dosadan obožavalac.
Nema nijednog poput vas. To je nemoguće.
Možda drugi put. Kako sad izgledam... -Lepo izgledate.
Usput, kako se zovete? -Eva Harington.
Dobro veče, gđo Ričards.
Laku noć. -Laku noć.
Može da se udahne, zar ne?
Kao neki čarobni parfem.
Sačekajte ovde. Nemojte da pobegnete.
Da je Jug pobedio, mogli bi ste da napišete komad o Severu.
Zdravo. -Zdravo. -Ne može se reći da smo izgubili rat.
Moglo bi se reći da su nas izgladneli, zato ne razumem
te komade o Južnjakinjama koje su bile gladne ljubavi.
Ljubav je nešto čega nikad nismo bili gladni na Jugu.
Margo je intervjuisala jedna novinarka sa Juga.
Čim se objavi ponovo će osuti paljbu po Getisburgu.
Pucali su na Fort Samner. -Tamo nisam igrala.
Lojd, dragi, budi odvažan pisac i napiši mi komad
u kome fina, normalna žena ubija muža.
Trebaju ti novi pojasevi. -Kupi ih. -Iste veličine?
Naravno. -Ove šale su mi sve manje smešne.
Ovo je odlična predstava. -To je moja odana žena!
Kritičari tako misle, a i publika, nema sumnje!
Karte su rasprodate četiri meseca unapred.
Ne vidim kako ti je Lojdov komad naškodio. -Polako.
Smiri se, mala. Ja samo imam dugačak jezik.
Ponekad me tako razljutiš. Nemaš razloga da se žališ.
Zar to nije istina? -Jeste. Talentovana si, slavna,
bogata, ljudi čekaju iz večeri u veče samo da bi te videli,
čak i po vetru i kiši! -Lovci na autograme nisu ljudi
već životinje koje jure u čoporu kao kojoti.
To su tvoji obožavatelji! -Oni nisu ničiji obožavatelji!
To su maloletni delikventi, nisu ničija publika.
Nikad ne gledaju predstavu, ili film.
Nikad ne provedu dovoljno vremena unutra.
Pa, jedna od njih je unutra. Dovela sam je da te vidi.
Šta si uradila? -Ispred vrata je. -Isteraj je!
Ne možeš, obećala sam joj! Margo, moraš da je vidiš.
Obožava te. Kao u knjigama! -Ta knjiga se više ne štampa.
Ti dani su prošli. -Samo kad bi htela da je vidiš.
Ti si čitav njen život. Sigurno si je primetila. Uvek je tamo!
Ona malecka sa kišnim mantilom i smešnim šeširom?
Kako da je ne primetim kad je tu svako veče i za matine.
Uđite.
Mislila sam da ste zaboravili na mene. -Nikako.
Margo, ovo je Eva Harington. -Drago mi je, draga moja.
Zdravo, gđice Čening. -Moj muž. -Dobro veče.
Kako ste gospodine Ričards? -Moja draga prijateljica
gospođica Berdi Kunen. -Čoveče! -Kako ste?
Zašto kažeš, "čoveče"? -Kada je ovakva, počne
da glumi Hamletovu majku. -Sigurna sam da imaš posla
u kupatilu, draga Berdi. -Ako nemam, pronaći
ću nešto, dok ne postaneš ponovo normalna!
Draga Berdi! Sedite gospođice Verdington. -Harington!
Oprostite, Harington. Sedite. -Hvala.
Pričala sam Lojdu i Margo koliko ste puta videli komad.
Da, videla sam sva izvođenja. -Sva izvođenja?
Onda sa sigurnošću mogu da pretpostavim da vam se sviđa.
Svidelo bi mi se sve gde bi gđica Čening igrala. -Zaista?
Lepo od vas. -Svidela bi vam se i u "Dlakavom majmunu"?
Molim vas, nemojte me pogrešno razumeti,
mislim da se deo veličine gđice Čening krije
u njenoj sposobnosti da izabere najbolje komade,
kao što je vaš novi. -Naravno.
Kako ste čuli za to? -Čitala sam o njoj u "Tajmsu".
Sviđa mi se naslov, "Otisci stopala na tavanici".
Da se vratimo na ovu. -Zaista ste videli sve izvedbe? -Da.
Zašto? Radoznao sam. -Pa, da nisam dolazila da pogledam
predstave ne bih imala gde da odem. -Ima i drugih komada.
Vi ne igrate u njima i nije ih napisao g. Ričards.
Sigurno imate prijatelje, dom, porodicu?
Ispričaj nam o tome, Eva.
Kad bih samo znala kako. -Pokušaj.
Pa...
Pa, počelo je sa predstavom pre ove. -"Sećanja"!
Jeste li je videli ovde, u Njujorku? -U San Francisku.
To je bila poslednja nedelja. Otišla sam jedno veče.
To je bilo najvažnije veče u mom životu, sve do sada.
Otišla sam i sledeće veče, i veče posle toga.
Na svaku predstavu. Kad ste otišli na istok i ja sam pošla.
Eva, zašto ne počneš od početka?
To vas sigurno neće zanimati. -Molim vas.
Sve je počelo kod kuće, u Viskonsinu.
Živeli smo mama, tata i ja. Bila sam jedinica.
Mnogo sam sanjarila kao dete. Glumila sam razne stvari.
Zamišljanje i gluma su sve više ispunjavale moj život.
Više nisam mogla da razlikujem stvarno od nestvarnog,
samo što mi je nestvarno izgledalo stvarnije...
Pričam gluposti, zar ne? -Nikako.
U to vreme su farmeri bili siromašni, baš kao i moj otac.
Morala sam da mu pomažem, pa sam napustila školu.
Otišla sam u Milvoki, našla posao sekretarice. U pivari!
Kad ste sekretarica u pivari teško je da zamišljate
da ste bilo šta drugo. Vidite samo pivo.
Nije bilo zabavno, ali je pomoglo mojima kod kuće.
Tu je postojala mala pozorišna trupa. Kao kap kiše u pustinji.
Tu sam upoznala Edija. Bio je radio tehničar.
Odigrali smo zajedno tri predstave. Bila sam grozna.
Onda je došao rat, a mi smo se venčali.
Edi je bio pilot, i poslali su ga na Južni Pacifik.
I vi ste bili u avijaciji, zar ne, g. Ričards?
Tako piše u knjizi, "Ko je ko".
Kada je Edi otišao, moj život se ponovo vratio na pivo,
osim pisama svake nedelje. Jedne nedelje mi je napisao
da treba da dođe na odsustvo. Štedela sam novac i dane
od odmora i otišla sam u San Francisko da se nađemo.
Edi nije bio tamo. Poslali su mi telegram iz Milvokija,
koji je stigao iz Vašingtona, i u kome je pisalo
da se Edi više neće vratiti. Poginuo je.
Rešila sam da ostanem u San Francisku.
Bila sam sama. Nisam mogla da se vratim bez Edija.
Našla sam posao u osiguravajućem zavodu.
U San Francisku ima mnogo pozorišta i jedne večeri,
Margo Čening je došla sa predstavom "Sećanja".
Otišla sam da je pogledam.
I, evo me sad ovde.
Kakva priča. Nedostaju samo psi tragači u pozadini.
Postoje neka iskustva kojima nije mesto u vodvilju!
Čak i petorazredna glumica bi to morala da razume i poštuje!
Želim da se izvinim u Berdino ime. -Ne moraš!
Žao mi je ako sam vas povredila, ali ja tako pričam.
Niste me povredili, gđice Kulen. -Zovite me Berdi.
Što se tiče onoga da sam petorazredna glumica,
jedanaest godina sam igrala u prvom činu, i ti to znaš!
Avion mi poleće za 47 minuta, a kakvu te zatičem?
Još nisi spremna i ličiš na đubrište! -Hvala ti!
Je li ovo sabotaža? Moja karijera ti ništa ne znači?
Zar nemaš razumevanja za ljude? -Pokaži mi čoveka,
pa ću imate razumevanja. -Snimanje počinje za 10 dana.
Zanuk je nestrpljiv! Želi me. Trebam mu! -Šta ste vi?
Ljubavnici? -Na neki način si lepa. -Ja sam đubrište.
Bil, ovo je Eva Harington. -Zdravo.
Moje divno đubrište. Kakve tajne i snove krije.
Volim umno poremećenog.
Zdravo, kako se zovete? -Eva Harington.
Već ste se upoznali. -Gde? -Ovde, pre neki minut.
Baš lepo.
Zar idete? -Mislim da bi trebalo. Bilo je...
Ne mogu rečima da opišem kako mi je bilo.
Nemojte da idete. -Vas četvoro sigurno imate
o mnogo čemu da pričate, pošto g. Sampson odlazi.
Ostanite, molim vas. Smestićemo Stanislavskog
u avion, pa ćemo da se ispričamo.
Pa, ako vam neću smetati... -Začas ću ja.
Lojde, moramo da idemo!
Laku noć, Margo! Pozvaću te sutra! -Nemoj suviše rano.
Srećno, genije. -Genijima sreća ne treba, ali meni da.
Ja se ne brinem za tebe. -Neka ostane tako.
Laku noć, Eva. Nadam se da ću te uskoro ponovo videti.
Biću na starom mestu pred sutrašnji matine.
Nisam mislila tako, već kao prijateljice. -Vrlo rado.
Bilo mi je istinsko zadovoljstvo. -Nadam se, g. Ričards.
Laku noć. -Laku noć.
Gospođo Ričards, do kraja života ću pamtiti ovo veče.
Nikad neću zaboraviti da ste mi vi ovo omogućili.
Ni ja nikad neću zaboraviti tebe, Evo.
Gde smo išli to veče, Lojd i ja? Čudno.
Ima stvari kojih se čovek seća i onih koje zaboravi.
Znači idete u Holivud?
Zašto? -Samo sam se pitala. -Šta ste se pitali?
Zašto? -Šta zašto? -Zašto morate da idete tamo?
Ne moram već želim da idem. -Je li novac u pitanju?
80% zarade će otići na porez. -Zašto onda?
Zašto najbolji i najuspešniji pozorišni reditelj... -Pozorište!
U kojoj knjizi piše da pozorište postoji samo
u nekoliko ružnih zgrada načičkanih u delu Njujorka?
Ili Londona, Pariza ili Beča? Slušaj, mala, i uči!
Hoćeš da znaš šta je pozorište?
Cirkus, opera,
rodeo, karneval, balet, indijanski ples,
žena bokser, jedan čovek kao orkestar, sve je to pozorište!
Gde god ima magije, mašte i publike, tu je pozorište.
Paja Patak, Usamljeni jahač, Sara Bernard!
Beti Grejbl... Sve je to pozorište!
Vi ne razumete i ne sviđaju vam se svi, a i zašto bi?
Pozorište je za sve, uključujući i vas,
ali nije isključivo za vas. Zato nemojte odobravati
ili kuditi, možda nije vaše pozorište, ali za nekoga jeste.
Samo sam postavila jednostavno pitanje.
Zatvoriću usta.
Nemam ništa protiv tebe lično, mala. Bez uvrede.
Samo ima toliko buržoaskog u prostoru koji zovu
pozorište, da mi neki put dođe do grla. -Ali, Holivud!
Ne smete ostati tamo. -Ugovorio sam jedan film.
Znači vratićete se? -Da.
Čitam Džordža Nejtana svake nedelje. -I Edisona Devita.
Svakog dana.
Niste morali da mi kažete.
Najnovija moda, jedna minđuša, jer ne mogu da nađem drugu.
Baci to grozno pismo. -Gde bi mogla da bude?
Pojaviće se. -Predajem se. Pregledaj perike.
Možda se upetljala u neku. -Pravi dijamanti u perici.
U kakvom to svetu živimo? -Gde mi je bunda?
Tamo gde si je ostavila!
Podigni čarape. -Ne može da odvoji pogled s mojih nogu.
Kao najlonsko polje limunova. -Ni Bajron ne bi bolje rekao.
Idemo! -Imaš li neku poruku? Šta da kažem Tajronu Paueru?
Daj mu moj broj telefona, reću ću mu sama. Sredi ih!
Ponela si ključ? -Vidimo se.
Imam predlog. Nije ostalo još mnogo vremena.
Ni minut niste bili sami. Mogu sve ovde da sredim,
i doći ću kod izlaza s kartom. Ako želite?
Mislim da bismo to zaista želeli. Ne smeta vam?
Naravno da ne!
Fina je devojka. Kako se zove? -Eva.
Zaboravila sam da još uvek odgajaju takve.
Ne pretvara se, neobično je direktna razumna.
Da li ti je pričala o pozorištu i šta joj ono znači?
Ne. Ja sam njoj pričao. -Sve religije na svetu
sjedinile su se u jednu, a mi smo Bogovi i Boginje.
Zar nije to ludo? Iznenada sam osetila potrebu da zaštitim
to jagnje koje se izgubilo u velikoj betonskoj džungli.
Čuvaj se tamo. -Čuo sam da su obuzdali Indijance.
Bile, nemoj da se zaljubiš u neku zvezdicu. -Pokušaću.
Nisi neka prilika, uobražen si nepromišljen i neuredan.
Ne možemo svi biti kao Gregori Pek.
Osvojiće te neka krupnooka, prelepa, mlada devojka.
Koliko ćeš biti detinjasta dok ne prestaneš?
Neću da budem detinjasta. Prestala sam pre dosta godina.
Onda smesta prekini s tim. -Hoću li te izgubiti, Bil?
Ovog časa imaš šest godina. -Sve je gotovo.
Hvala vam na pomoći, srećno. -Zbogom, g. Sampson.
Ištrikaćeš mi šal? -Pozovi me kad stigneš.
Malecka!
Pazi na nju! Ne dozvoli da bude usamljena!
Ona je izgubljeno jagnje u džungli! -Ne brinite!
Te iste večeri smo poslali po Evine stvari.
Smestila se u gostinsku sobu na spratu.
Sledeće tri nedelje su bile kao iz bajke, a ja sam bila
Pepeljuga iz poslednjeg čina. Eva je postala moja sestra,
advokat, majka, prijateljica, psihijatar i policajac.
Bio je to medeni mesec.
Još jednom?
Od sada to nije aplauz, već samo da se nešto radi,
dok se redovi ne isprazne.
Zar opet?
Mogla bih da vas gledam u toj poslednjoj sceni hiljadu puta.
Svaki put se rasplačem. -Ako budem igrala ovaj komad
po hiljaditi put, biće to uz udobno namešten zaklon.
Moram reći da se oseća da je g. Sampson odsutan mesec dana.
Može se reći. Naročito od noći do jutra.
Kupila si pojaseve za broj manje, osećam.
Možda je nešto postalo za broj veće?
Uđi ti u njih i glumi dva i po sata!
Ne bih mogla da uđem u njih za dva i po sata.
Niste primetili moj poslednji prilog unutrašnjoj dekoraciji.
Toliko si toga uradila! Šta je još novo?
Zavese! Sama sam ih sašila. -Divne su, zar ne, Berdi?
Ljupke su! Sad imamo sve što je potrebno jednoj svlačionici,
osim košarkaškog obruča. -Ti ne znaš ni iglu da udeneš.
To je bilo veoma pažljivo od tebe, hvala.
Dok skidate šminku, odneću ovo kostimografu. -Ne treba.
Gospođa Braun će doći za koji minut. -Nije mi teško.
Smem li nešto da kažem? Jesi li ikad čula za reč sindikat?
Hoćeš povišicu? Koliko? -Ja nemam svoj sindikat.
Ja sam rob. -Pa? -Imaju ga kostimografkinje.
Uz tenore to su najosetljiviji ljudi u šou biznisu.
Radi samo dve stvari. Nosi kostim i loše ga pegla.
Neće nikom dopustiti da im se meša u posao.
Eva!
Biće bolje da pustimo da gđa Braun dođe po kostim.
HALO? -Spremni smo za vaš poziv za Beverli Hils.
Kakav poziv?
Da li je to Templton 89970, gđica Margo Čening?
Da, ali ne razumem.
Spremni smo za poziv koji ste uputili za g. Vilijema
Sampsona sa Beverli Hilsa. -UPUTILA?
Izvolite, molim. -Margo, kakvo divno iznenađenje!
Ovo je tako pažljivo od tebe.
Bil, jesam li poludela?
Ti si moja devojka, zar ne? -JESAM. -Onda si luda.
KADA SE VRAĆAŠ? -Za nedelju dana. Film je završen.
Sinoć je bila pretpremijera. Bilo je zastrašujuće.
Ništa ne možeš da učiniš, kao da si u konzervi.
U konzervi, celofanu, ili u ćebetu, vraćaj se kući.
Preporučeno?
Ekspresno, zato požuri. Zbogom, dragi, lepo spavaj.
Ne možeš sad da prekineš! Još ono nisi izgovorila.
O, Bil! Znaš koliko mrzim da to govorim preko telefona.
To je detinjasto. -Ovo se ne dešava svaki dan.
Hoću da čujem. Ako nećeš da kažeš, možeš da otpevaš.
DA OTPEVAM? -Naravno! Kao što su to radili momci
"Vestern Uniona".
Bil, tebi je rođendan!
Ko se setio toga tačno u ponoć?
Srećan rođendan, dragi. -Moglo je da bude bolje.
Sad kaži da mi želiš sve najbolje.
Želim ti sve najbolje.
Priredićeš zabavu za mene?
Naravno, u čast rođendana i povratka. Koga da pozovem?
To nije nikakva tajna. Znam sve o zabavi.
Eva mi je pisala. -Je li?
Pisala mi je svake nedelje od kad sam otišao,
ali ti znaš sve o tome, jer si joj rekla šta da piše.
Poslao sam joj listu gostiju, pa proveri s njom. -Hoću.
Je li Eva dobro? -JESTE.
VOLIM TE. -Proveriću sa Evom.
I ja tebe volim! Laku noć, dragi. -Vidimo se.
Berdi? -Da?
Ne sviđa ti se Eva, zar ne? -Hoćeš svađu ili odgovor?
Odgovor. -Ne. -Zašto ne? -Sad hoćeš raspravu!
Vredno radi. -Dan i noć. -Odana je i efikasna.
Kao agent sa samo jednim klijentom.
Misli samo na mene.
Zar ne? -Recimo da misli samo o tebi. -Kako to misliš?
Reći ću ti. Kao da te proučava.
Kao da si pozorišni komad, knjiga ili neki nacrt.
Kako hodaš, govoriš, jedeš, spavaš, pevaš...
To je laskavo i sigurna sam da tu nema ništa loše.
Dobro jutro. Šta mislite o mom elegantnom, novom kostimu?
Tebi stoji mnogo bolje nego meni. -Mogu da zamislim.
Samo sam ga malo prepravila. Sigurni ste da ga ne želite?
Ne, suviše je mladalački za mene. -Kao da ste vi stari!
Idem sada. Da li ste se setili još nečega? -Vrati scenario.
Ponela sam ga. -Odnesi čekove porezniku. -Tu su!
Čini mi se da nema ničega čega se ti već nisi setila.
To mi je posao. Vidimo se u vreme za čaj.
Eva, jesi li nekim slučajem uputila poziv Bilu,
u moje ime, u ponoć po kalifornijskom vremenu?
Bože, zaboravila sam da vam kažem. -Da, draga.
Bila sam sigurna da to želite, pošto je bio njegov
rođendan, a bili ste tako zauzeti ovih dana.
Htela sam sinoć da vam kažem pre vašeg izlaska.
Verovatno sam zaspala pre nego što ste se vratili.
To je bilo veoma pažljivo od tebe.
Rođendan g. Sampsona? To ne mogu da zaboravim.
Nikad mi ne biste oprostili.
U stvari, lično sam mu poslala telegram.
Zabava u čast Bilovog povratka je bila noć za pamćenje.
I pre nego je počela mogla sam da osetim miris nesreće.
Znala sam. Osetila sam je još dok sam završavala
sa oblačenjem za tu prokletu zabavu.
Jesi li gotova? -Zakopčaj mi dugmad pozadi.
Je li stigla dodatna posluga? -Okolo lutaju neki čudni
ljudi obučeni kao kelneri i kelnerice. Koga si zvala?
Agenciju Vilijama Morisa? -Nije smešno. Glumce bih
dobila za manje novca. A hrana? -Dostavljač mora
da se vrati po predjelo.
Onaj Francuz te je mnogo čemu naučio, zar ne?
Nije postojalo ništa što on nije znao.
Poruka od barmena, "Da li gđica Čening zna da je greškom
naručila domaći džin?" -Jedino sam goste greškom naručila.
I oni su domaći i nije ih briga šta piju.
Bil kasni. -Kasni na šta? -Ne izmotavaj se. Na zabavu!
Ne izmotavam se. On je ovde već 20 minuta.
Čudno je što nije došao gore.
Kamerman je rekao, "Čak ni De Mil nije mogao da vidi
sa pogrešnog kraja, tako..." -Ne želim da pokvarim
kraj priče, osim ako nije za odrasle?
Znaš ono kad sam pogledao kroz pogrešan kraj kamere.
Podseti me da ti ispričam kad sam videla srce artičoke.
Volela bih da to čujem. -Jedne snežne noći ispred vatre.
Uzgred, hoćeš li da proveriš da li je stiglo predjelo,
jer ga je dostavljač zaboravio, ili tako nešto. -Naravno.
Izgleda da će ovo biti veoma otmena zabava?
Mislila sam da ćeš da zakasniš. -Zar nisam počasni gost?
Nisam imala pojma da si tu. -Uz put sam sreo Evu
i rekla mi je da se oblačiš. -To te nikad pre nije sprečilo.
Počeli smo da pričamo. Htela je da zna sve o Holivudu.
Zvučala je zainteresovano... -Zanimaju je mnoge stvari.
Prilično retka vrlina u ovo vreme. -Ima mnogo retkih
vrlina. -Tako izgeda.
To tako često ističeš! Toliko vrlina!
Njena odanost, efikasnost, privrženost, toplina,
osećajnost, a tako je mlada. Tako mlada i lepa!
Ne mogu da verujem da ovo izmišljaš.
Zvuči kao nešto iz stare Klajv Fičove drame.
Klajv Fič, kao što znaš, glumio je mnogo pre mene.
Uvek sam poricao legendu da si glumila one noći
kad je Linkoln bio ubijen. -Mislim da to nije smešno!
Naravno da je smešno! Ništa drugo ne može da bude.
Dobro znaš šta mislim o tvojoj opsesiji godinama,
a sad i ovaj glupi pokušaj ljubomore, jer sam proveo
deset minuta sa detetom opsednutim pozorištem.
Dvadest! -30, 40, pa šta? -Pozorištem opsednuto dete?
Ona je mlada dama sa mnogo vrlina! -Dosta mi je te mlade
dame i njenih vrlina! Proučava me kao da sam
pozorišni komad ili nacrt. Kako hodam, govorim,
mislim, glumim, spavam! -Kako možeš da se ljutiš
na dete koje se trudi da što više liči svom idolu?
Prekini da je zoveš, "dete"!
Postoje određeni delovi mog života,
na koje želim da zadržim isključivo pravo i privilegije.
Šta na primer? -Na primer, ti!
Sada je na mene red da te zagrlim i razuverim,
ali neću, jer sam suviše besan! -Kriv! -Besan!
Dušo, po izvesnim osobinama si poznata i na sceni i van nje.
Volim te zbog nekih od njih, a uprkos drugima.
One prve su mi postale vrlo važne. Deo su tvoje opreme
za preživljavanje, u onome što se duhovito naziva okolinom.
Moraš da oštriš zube, u redu, ali neću da ih oštriš na meni.
Ni na Evi! -Šta je sa njenim zubima i kandžama?
Eva ih još nije ni pustila, a ti to dobro znaš!
Neću dopustiti da sudiš detetu, obuzetom idealima i snovima,
po barskim standardima ovog megalomanskog društva,
Eva nije nikad rečju, pogledom, mišlju, ili nekim predlogom,
dala do znanja da prema tebi gaji bilo šta osim divljenja
i sreće što se volimo. Sumnje da je to nešto drugo,
meni ukazuje na ljubomoru i paranoičnu nesigurnost
koje bi trebalo da se stidiš! -Rez! Šta dalje?
Uz vrisku me odvode u jamu sa zmijama? -Gđice Čening?
Predjelo je stiglo. Mogu li još nešto da uradim?
Hvala, Evo, htela bih martini. -Ja ću ga doneti.
Šta vi želite? -Milkšejk. -Martini, molim.
Zabava je na prvom spratu. -Zdravo, Bil.
Pozdrav gđo Ričards. -Kako si, draga? -Dobro veče,
g. Ričards. G. Fabijan. -Zdravo, Eva.
Mogu li da uzmem vašu bundu? -Odneću je gore. -Molim vas.
Pozdrav svima. -Zdravo, Margo. -Salon divno izgleda. -Hvala.
Sviđa mi se ta devojka, ima nenametljivu učtivost.
Uz sve ostale nenametljive vrline. Hoćemo li?
Ništa me nije tako usrećilo kao to što si primila Evu.
Srećna sam što si srećna. -Nepravedna si.
Domaćinstvo ti je bilo u neredu, devojka se dobro snašla.
Kad je preuzela posao stvari su bile posvuda razbacane.
Pomešao si Margo sa radnjom jeftine robe.
Sve je složeno na policama i ima odgovarajuću etiketu.
Mogu sutra da umrem i niko ne bi bio zbunjen. A ti, Maks?
Šta ja? -Kad bi umro, šta bi bilo sa popisom tvojih stvari?
Neću da umrem, bar ne dok imam hit!
Kakav jeziv razgovor! -Hvala. -Nema na čemu.
Maks! -Fifi!
Malecka će začas sići dole, osim ako ne želiš da joj
ga odneseš gore. -Uzeću drugo. Karen, ovo je tvoje omiljeno.
Atmosfera je magbetska. Šta se desilo, ili će se tek desiti?
O čemu priča? -O Magbetu. -Poznajemo te.
Već smo te ovakvu videli. Je li gotovo, ili tek počinje?
Vežite pojaseve. Ovo će biti džombasta noć.
Gđice, neizmerno vam se zahvaljujem na pozivu.
I meni je drago!
Sećam se da sam tvoje ime precrtala sa liste.
Šta radiš ovde? -Draga Margo, bila si nezaboravan Petar Pan.
Moraš opet da ga igraš. Sećaš se gđice Kezvel?
Ne, kako ste? -Nismo se nikad upoznale, možda zato?
Gđica Kezvel je glumica. Koledž Kopakabana, odsek drame.
A, Eva! -Dobro veče, g. Devit. -Nisam znala da se poznajete?
Najzad smo se i formalno upoznali. Do sada smo se viđali
samo u prolazu. -Tako si i mene upoznao. U prolazu.
Eva, ovo je prijateljica majke g. Devita. Gđica Kezvel,
gđica Harington. -Kako ste? -Drago mi je.
Odavno želim da te upoznam sa Evom, Edisone.
Mora da te je tvoja uobičajena bojažljivost sprečila u tome.
Čuo si za njeno veliko imteresovanje za pozorište?
To nam je zajedničko. -Onda porazgovarajte.
Bojim se da bih brzo dosadila g. Devitu. -Ne brini, dušo.
Nećeš imati prilike da progovoriš. -Dođi, dušo.
Vidiš onog čoveka? To je Maks Fabijan. Producent.
Idi i uradi nešto dobro za sebe. -Zašto uvek izgledaju kao
punjeni zečevi? -Zato što i jesu. Idi i usreći ga.
Ne brini za svoju štićenicu, biće u sigurnim rukama.
Amen!
Libeštraum! -Upravo sam završio. -Sviraj opet!
To je bio četvrti put zaredom. -Onda će ovo biti peti put.
Mnogi gosti se pitaju kada ćeš im dozvoliti da vide pokojnika.
Gde je izloženo? -Nije izloženo. Nije završeno balsamovanje.
Upravo ga gledaš. Ostaci Margo Čening u sedećem položaju.
Moja poslednja želja je da me sahrane u sedećem položaju.
Zar ne bi bilo prirodnije da se istuširaš?
Ti ništa ne znaš o osećanjima, prirodnim ili neprirodnim.
Gosti se pitaju može li muzika biti malo veselija?
Ako se mojim gostima ovde ne sviđa,
predlažem da pođu s tobom do dečije sobe,
gde će vam svima biti mnogo ugodnije.
Margo, da slučajno nemaš soda bikarbonu u kući?
Siroti Maks. Gorušica? To je zbog gđice Kezvel.
Ne znam zašto kod Edisona nije izazvala gorušicu?
On nema srce. -Svi imaju srce, osim nekih ljudi.
Naravno da imam soda bikarbonu.
Držim je u kutiji, u kuhinji.
Stavićemo tvoje ime na nju, Maks Fabijan,
i uvek će biti tamo samo za tebe.
Neka se ostatak sveta pobije oko novca,
ali prijatelji su najvažniji, a ja ih imam.
Volim te Maks, ozbiljno. Volim te.
Pođi sa mnom u kuhinju.
Voli me kao oca. Takođe je puna novca.
Evo, dragi Maksi. Kad jednom dobro podrigneš,
oslobodićeš se te gđice Kezvel. -Neću se tako lako izvući.
Obećao sam joj. -Gđici Kezvel? Šta? -Audiciju.
Za ulogu tvoje sestre za koju tražimo zamenu.
Jednu? -Dve, molim. -Pa, možda nije loša.
Izgleda kao neko ko bi mogao da zapali plantažu.
Trenutno se osećam kao da gori u meni.
Kada je audicija? -Za koju nedelju.
Znaš šta, mogla bih da čitam sa njom. -Hoćeš li?
Sve ću učiniti da ti pomognem.
To se zove saradnja! Cenim to. -Nema na čemu.
Sad ti meni možeš da učiniš uslugu, ako hoćeš?
Samo kaži šta. -Daj neki posao Evi Harington u svojoj kancelariji.
Brzo reaguješ, zar ne?
Ne bih ni pomislio da ti je otmem.
Sam, si rekao da su sve moje stvari sređene.
Kad bih je zadržavala ovde besposlenu,
stajala bih joj na putu, a tebi je potrebna, Maks.
Šta bi radila? -Bila bi ti od velike pomoći.
Čitala bi scenarija, pričala sa ljudima koje moraš da vidiš,
rešavala se onih sa kojima ne moraš. Bio bi opušteniji.
Misli na sebe. Imao bi više vremena za odmor i trke konja.
Mislim da to nije dobra ideja. -Obećaj mi!
Obećavam. -To je moj Maks!
A, tu ste! Maks, Karen misli da je vreme da idemo.
Gde je sada? -Gore u tvojoj sobi.
Izvinite, idem da obavestim gđicu Kezvel.
Ko je još ostao. -Previše njih.
Osim toga, imaš novu gošću, filmsku zvezdu iz Holivuda.
Šteta, nemam kod sebe svesku za autograme.
Ne sviđa ti se kad sam ovakva? -Ne baš.
Ponekad poželim da te bolje razumem.
Kad ti uspe, obavesti me. -Hoću.
Kako napreduje novi komad? -Komad?
Dobro, pretpostavljam. -Kora je još uvek devojka od 20 godina?
Nije važno. -Zar ne misliš da je vreme da postane važno?
Kako to misliš? -Nemoj da vrdaš.
Margo, ti nemaš određene godine. -Govoriš kao agent za štampu.
Znam o čemu govorim, ipak su to moja dela.
Sad govoriš kao pisac. Lojde, nisam ni u dvadesetim,
ni u tridesetim godinama. Pre tri meseca napunila sam 40.
Četiri, nula!
Omaklo mi se. Još nisam rešila da to priznam.
Sada se iznenada osećam kao da sam skinula odeću.
Iz nedelje u nedelju ti si za hiljade ljudi mlada
onoliko koliko želiš da budeš. -Misliš koliko oni žele!
Ne zanima me da li sam za hiljade ljudi stara,
šest ili šesto godina. -Važna je samo jedna osoba, zar ne?
Znaš o čemu se ovde radi, zar ne?
Nema nikakve veze sa tim što treba da igraš Koru,
već si se ponovo svađala sa Bilom. -Bil ima 32 godine!
Tako i izgleda. Isto je izgledao i pre pet godina,
isto će izgledati i kroz dvadeset godina.
Mrzim muškarce. Ne brini, Lojd, igraću u tvojoj predstavi.
Vrteću obruč ako to želiš.
Ko je došao u ovo doba? Vreme je da ljudi idu kući.
Podigni tu bundu.
Čija je? -Neke holivudske filmske zvezde.
Avion joj je kasnio. -Obeshrabrujuće, zar ne?
Žene imaju takve bunde tamo gde nikad nije hladno.
Holivud.
Reci mi kako ti ide? Jesi li srećna?
Trebalo bi izmisliti novu reč za sreću.
Živeti ovde sa gđicom Čening je... Ne mogu to da opišem.
Bila je divna i učinila tako mnogo za mene.
Lojd kaže da Margo naknađuje ono što ne odglumi na sceni,
time što glumi stvarnost.
Kraj tog samurovog krzna moja nova bunda od lasice
liči na jeftinu jaknu. Odradila si svoj deo.
Učinila si čuda za Margo. Laku noć. -Gđo Ričards!
Karen. -Karen.
Grozna sam, želim da vas zamolim za još jednu uslugu,
posle svega što ste učinili za mene. -Niko nije mnogo učinio.
Moraš da prekineš da misliš o sebi kao bespomoćnoj osobi.
O čemu se radi? -Poslovi gđice Čening su u tako
dobrom stanju da nisam zaposlena koliko bi trebalo.
Ne pomišljam da je napustim, ali...
Čula sam kada je g. Fabijan rekao gđici Čening
da je njena zamena trudna, i da moraju da je zamene...
Želiš da budeš njena nova zamena?
Ne usuđujem se da pomislim na to, ali odlično znam ulogu.
Znam sve scenske pokrete. Ne bi im trebala nova devojka.
Šta ako bih morala da nastupam pred publikom,
koja je došla da vidi Margo Čening? Ne bih to mogla.
Ne brini zbog toga. Margo ne propušta predstave.
Ako može da hoda, puzi, ili da se kotrlja, ona nastupa.
Predstava mora da ide dalje, -Ne, Margo mora da ide dalje.
U stvari, ne vidim zašto ne bi mogla da joj budeš zamena.
Mislite da će se gđica Čening složiti? -Oduševiće se.
Ali g. Ričards i g. Sampson? -Uradiće kako im se kaže.
Hoćete li onda da popričate sa g. Fabijanom o tome?
Naravno. -Nećete zaboraviti? -Neću.
Izgleda da vam se večno zbog nečega zahvaljujem, zar ne?
Ovaj krevet liči na groblje životinja.
Koja je od njih od samura? -Ali, tek je stigla.
Sada odlazi sa polovinom muškaraca sa zabave.
To je samo bunda. -Šta si očekivala? Živog samura?
Dijamantski okovratnik, zlatne rukave, znaš već.
S vremena na vreme neki stari pozorišni, ili filmski poslenik,
otkrije publici da su glumci samo obični ljudi, ignorišući
da im je najveća privlačnost, nedostatak sličnosti
sa normalnim ljudskim bićima.
To je nešto za šta bi se devojka žrtvovala.
Verovatno i jeste. -Samur! -Je li rekla samur ili Gejbl?
Važi za oboje. -Svi imamo jednu zajedničku abnormalnost.
Mi pozorišni ljudi smo posebna vrsta.
Mi smo originalne poremećene ličnosti.
Ne moraš da čitaš njegovu sutrašnju rubriku.
Upravo si je čula. Ne slažem se s tobom, Edisone.
To je tvoja specifična abnormalnost.
Priznajem da ima otkačenosti u pozorištu,
ističe se, privlači pažnju, udara na sva zvona.
Da nije tako, pozorište ne bi preživelo.
Konobar! -To nije konobar, draga, moja, već batler.
Ne mogu da viknem, "Batler"! Možda se neko tako zove.
Dobra primedba, idiotska, ali dobra.
Ne želim da pravim probleme, samo želim piće.
Ja ću vam ga doneti. -Hvala, g. Fabijan.
Bravo! Već vidim kako se tvoja karijera rađa na istoku.
Nešto si rekao? -Pozorište čini 90% napornog rada.
Težak posao koji uključuje znoj, zalaganje i veštinu.
Biti dobar pozorišni glumac, ili glumica,
znači želeti to više od bilo čega na svetu. -Da, tako je.
Zahteva koncetraciju, želju, ambiciju i žrtvovanje,
više od bilo koje druge profesije.
Slažem se da čovek, ili žena, koji pristaju na te uslove
ne mogu biti obični ljudi, ne mogu biti bilo ko.
Toliko toga daju od sebe za nešto uvek tako malo.
Tako malo, kažete?
Ne postoji ništa kao što je aplauz.
Slušala sam iza scene kako ljudi aplaudiraju.
To je kao da talasi ljubavi, idu ka vama i obuzimaju vas.
Zamislite da vas svake večeri novih stotinu ljudi voli.
Smeše se, oči im sijaju, zadovoljili ste ih.
Žele vas. Pripadate negde.
Samo to je vredno bilo čega.
Ne moraš da ustaješ. Molim te prekini da se ponašaš
kao da sam kraljica majka. -Oprostite, nisam...
Nisi u košnici, i ne ponašaš se ni kraljevski, ni materinski!
Ti si u košnici! Svi smo mi vredne pčelice sa žaokama,
koje prave med dan i noć! Zar nismo, dušo?
Margo, zaista! -Molim te ne izigravaj guvernantu, Karen.
Ja nemam tvoj besprekorno dobar ukus.
Volela bih da sam i ja išla na Redklif, ali otac nije dao.
Trebala mu je pomoć iza tezge. Nepristojna sam, zar ne?
Odišeš samo samožaljenjem i veličanstvena si.
Mogli bi da se razilazilmo. -I ti si mi neki pisac.
U situaciji koja obiluje raznim mogućnostima,
samo ti je palo na pamet da svi odemo na spavanje.
Dobra zamisao. -Neće se igrati.
Meni kao amateru to zvuči kao odlična ideja. Oprostite.
Nije dramatična, ali je praktična.
Srećna mala domaćica! -Dosta! -Ovo je moja kuća,
a ne pozorište! U mojoj kući si gost, a ne reditelj.
Prekini da glumiš zvezdu i da svoje goste tretiraš
kao glumce iz trupe! -Ne pravite gužvu oko toga.
Vreme je da to učinimo i da Margo shvati
da ono što je zanimljivo na sceni nije van nje! -U redu!
Idem u krevet.
Ti budi domaćin, ovo je tvoja zabava.
Srećan rođendan i dobro došao. Pozdravljaju te oni koji umiru.
Treba li ti pomoć?
Da me odvedeš u krevet, skineš mi odeću,
ušuškaš me, ugasiš svetlo i na prstima izađeš iz sobe?
Eva bi to uradila, zar ne? -Ako želite. -Ne želim.
Zaboravio sam da sam ga doneo. -Ja nisam.
Šteta, propustiću treći čin. Odigraće ga van scene.
Ideš li, Maks? -Samo momenat.
Nemoj zameriti Margo, iako ja to činim.
Mora da postoji neki razlog. Nešto što sam nesvesno uradila.
Razlog je Margo i ne trudi se da je razumeš.
Ni Ajnštajn to ne bi mogao. -Ali, ako sam je uvredila...
I meni je Margo draga, ali je dobro poznajem.
Ponekad bih je najradije šutnula u zadnjicu.
Pa, ako mora na nekog da viče radije bih da to budem ja.
Maks će nas povesti. -Laku noć. -Laku noć. -laku noć.
Gđo Ričards, nećete zaboraviti ono o čemu smo pričale?
Ne, neću zaboraviti.
Zašto si odsutan, Edisone? Mislila sam da ćeš biti
uz svoju štićenicu i pružati joj moralnu podršku.
Gđica Kezvel je na mestu gde joj ne mogu pružiti
podršku, moralnu, niti bilo koju drugu. -U toaletu?
Ima bolove u stomaku. -To donosi sreću pre audicije.
Biće joj dobro kad počne. -Sreća je došla prekasno.
Audicija je gotova. -Nemoguće! Došla sam da čitam sa gđicom
Kezvel. Obećala sam Maksu. Audicija je bila zakazana za
pola tri, a sad je skoro četiri. -Zaista? Moram da počnem
da nosim sat. Ko je čitao sa gđicom Kezvel? Bil? -Ne. -Lojd?
Ne. -Sigurno nije Maks. Ko je? -Tvoja zamena, prirodno.
Nije prirodno da trudna žena... -Govorim o tvojoj novoj
zameni, koja nije trudna. O gđici Evi Harington.
Eva? Moja zamena? -Zar nisi znala?
Naravno da sam znala. -Samo si na tren zaboravila.
Kakva je bila gđica Kezvel? -Iskreno rečeno, ne sećam se.
Zaboravio si? -U potpunosti.
Uveravam te da se ni drugi ne sećaju kako je čitala,
ili da li je čitala, ili mahala štapom.
Bila je tako loša? -Margo, kao što znaš,
ja sam živeo u pozorištu kao monah u manastiru.
Za mene ne postoji drugi svet niti drugi život.
Ponekad doživim otkrovenje koje svaki istinski vernik
željno iščekuje. Ti si bila jedno od njih,
Džin Nikols je bila druga. Bilo je i drugih,
ali Eva Harington će biti među njima.
Dobro je čitala? -To nije bilo čitanje već izvođenje.
Brilijantno i životno, nešto sačinjeno od muzike i vatre.
Baš lepo. -Vremenom će postati isto što i ti.
Zbrka muzike i vatre, to sam ja.
To sam ja. Stara frulica sa par dijamanata.
Reci mi da li je i Bil bio oboren s nogu,
ili si bio suviše omađijan da bi to primetio?
Bil ništa nije rekao, ali je Lojd bio van sebe.
Rekao je da mu se čini kao da je njegov komad napisao neko
drugi, jer je zvučao tako sveže i novo, tako pun značenja.
Baš lepo za Lojda. I za Evu! Lepo za sve!
Eva je bila veoma skromna, ali Lojd je rekao da je samo
ona čitala tekst tačno onako kako ga je on napisao.
To treba da znači da ja nisam čitala onako kako je napisan?
Koliko se sećam nisu pominjali tvoje izvođenje.
Osećaš li se bolje, draga?
Kao da sam upravo preplivala Lamanš.
Šta sad? -Tvoj sledeći korak treba da bude televizija.
Da li imaju audicije za TV?
TV se sastoji od audicija.
Margo, draga!
Žao mi je što kasnim. Nisam mogla da nađem taksi.
Gde je gđica Kezvel? Hoćemo li da počnemo? Zdravo, Evo.
Dobar dan, gđice Čening. -Kako ti je u kancelariji g. Fabijana?
Ne zahtevaj previše od nje, samo zato što si mi obećao.
Vidiš i ja sam održala obećanje.
Sve je gotovo. -Šta je gotovo? -Audicija.
Eva je čitala sa gđicom Kezvel. -Eva! Čarobno.
Kako ste se setili da Eva čita sa gđicom Kezvel?
Ona je tvoja zamena. -Eva? Moja zamena. Nisam znala.
Mislili samo da znaš, određena je za to pre nedelju dana.
Čini mi se nezamislivo, jer je nikad nisam videla
iza scene, ali naravno kraj toliko ljudi okolo...
Znači Eva, ipak, ne radi za Maksa. Makse, lukav si.
Gđice Čening, ne mogu da vam opišem
koliko mi je drago što ste zakasnili. -Zaista? Zašto?
Da ste bili tu ne bih se usudila da čitam. -Zašto?
Da ste došli na sredinu, prekinula bih.
Ne bih mogla da nastavim. -Šteta. Sva ta vatra i muzika
bi prestala. -Kakva vatra i muzika? -Ne bi razumeo.
Kakva je bila gđica Kezvel? -Kopakabana? Nije vredna
pomena, ali Eva, Margo... Dozvoli da ti kažem za Evu.
Bila sam užasna, verujte mi. Ne zaslužujem nikome
da budem zamena, najmanje vama.
Sigurna sam da potcenjuješ samu sebe. Uvek to činiš.
Hteo si da mi pričaš o Evi. -Možeš biti ponosna na nju.
Ne sumnjam. -Bila je otkrovenje. -I za tebe?
Na šta misliš? -Mislim da je između ostalog bilo pravo
otkrovenje da lik 24-dišnje devojke igra glumica od 24.
To nije važno. -Važno je! Sigurno ti se sve učinilo
svežim, novim i uzbudljivim, da neko čita tvoj tekst,
tačno onako kako si ga napisao. -Edison!
Tako puno značenja, vatre i muzike!
Pričala si sa onim lažovom Edisonom Devitom!
Sada je bio pouzdan kao enciklopedija! -Kad si ušla
znala si da je audicija završena i da je Eva tvoja zamena,
a igrala si se mačke i miša! -Nikako miša, već pacova!
Imaš genijalnu sposobnost da od savršeno nevinog
nesporazuma napraviš svašta! -Nevinog! Ljude su vešali
zbog ovoga! Lagali ste me!
Napadali iza leđa, optuživali da tvoj glupi tekst
ne čitam kao da je sveta knjiga. -Nisam to rekao!
Kad kažeš da imaš utisak kao da je neko drugi napisao
tvoj komad, na koga misliš? Na Artura Milera, Šervuda...
Mogu li nešto da kažem? -Ne!
Zašto misliš da bi Miler, ili Šervud, trpeli tvoje gluposti?
Drži se Bomonta i Flečera, oni su mrtvi već 300 godina!
Svi pozorišni pisci bi trebalo da budu mrtvi bar 300 godina!
Time ne bi rešili probleme, jer glumice nikad ne umiru!
Zvezde nikad ne umiru i nikad se ne menjaju!
Ovu zvezdu možeš da zameniš kad god poželiš.
Nekom novom, svežom i uzbudljivom, opremljenu
vatrom i muzikom, kad god poželiš! Počevši od večerašnje
predstave! -O tome će raspravljati advokati!
Imaš obavezu prema ugovoru koji si potpisala!
Da li mi to pretite zakonom, g. Fabijan?
Hoćeš li prekršiti ugovor? -Odgovorite na moje pitanje.
Ko sam ja da nekom pretim? Ja sam čovek koji umire.
Ne čujem vas. -Rekao sam da umirem!
Ne dok poslednja apoteka ne proda poslednju tabletu!
Nikad neću razumeti proces u kome telo sa glasom,
iznenada počne sebe da smatra pametnim.
Kada glumica odluči da ona izgovara svoje reči
i izražava svoja osećanja?
Obično kad mora da smisli nove reči i osećanja
da bi sprečila publiku da napusti pozorište!
Vreme je da klavir shvati da nije napisao kompoziciju!
A ti si Pederevski koji svira svoj koncert na meni, klaviru.
Gde je princeza vatre i muzike? -Ko? -Malecka!
Otišla je. -Mora da sam je uplašila.
Ne bih se iznenadio. Ponekad i mene uplašiš.
Siroti mali cvet. Odbacila je svoje latice i sklopila šator.
Ne mešaj metafore. -Mešaću šta god hoću! -Dobro, mešaj.
Ja sam samo telo sa glasom, bez mozga. -Kakvo telo!
I kakav glas! -Bivši reporter bez tela, sav sazdan od mozga!
Otišli su, borba je gotova. Smiri se. -Neću da se smirim!
Nemoj da se smiriš.
Strašno si tolerantan, zar ne? -Trudim se.
Ne moraš! Neću da tolerišeš i kuješ zavere protiv mene!
Evo nas. -Gluposti! Za koga me smatrate? Priglupu seljanku?
Bila je moja zamena nedelju dana bez mog znanja.
Pažljivo ste to skrivali, nema sumnje. -Ne preteruj.
Stiže na audiciju kad svi znaju da ću doći,
i iz čista mira odigra ulogu. Dali ste joj moju ulogu.
To si raspravila sa Lojdom. -Pisci ne prave izvedbe
i one se ne dešavaju tek tako! Nije ni ova!
Puna vatre i muzike, i ko zna čega sve ne.
Nesumnjivo pažljivo uvežbana po savetima Bila Sampsona!
Dosta mi je ovih paranoičnih izliva! -Paranoičnih?
Nisam znao da ti je Eva zamena do danas popodne.
Ispričaj to doktoru Frojdu, uz sve ostalo. -Ne, pričam tebi!
Poslednji put! Ne povređuj i sebe i mene paranoičnim strahom!
Opet ta reč! Ne znam ni šta znači. -Vreme je da saznaš.
Volim te!
Ti si prelepa i inteligentna žena. -Telo sa glasom!
Lepa i inteligentna žena i sjajna glumica!
Sjajna glumica na vrhuncu svoje karijere!
Imaš sve razloge da budeš srećna. -Osim sreće.
Iz nekog čudnog, neobjašnjivog i nekontrolisanog poriva
dopuštaš da te potez jednog deteta... -Deteta?
Da izazove kod tebe histeričan napad. Jednom zauvek prekini!
Očigledno je da nisi žena.
Odavno sam svestan toga. -Ali ja jesam. -Itekako!
Ne budi snishodljiv. -Ustani, vodim te na piće.
Priznajem da sam nekad bolje izgledala, ali još uvek
se neću prodati za cenu jednog koktela, kao kikiriki.
Margo, hajde da se pomirimo. -Uslov je bezuslovna predaja.
Samo hoću da budemo srećni i prekinemo sa glupostima o Evi.
O Evi i meni. -To nisu gluposti.
Ako ti kažem da jesu, hoćeš li da me slušaš?
Zar to nije dovoljno? -Volela bih da jeste.
Šta bi bilo? Da se venčamo? -Ne želim da me oženiš samo
da bu nešto dokazao. -Imaš mnogo razloga zašto nećeš
da se udaš za mene. Kaži mi šta se krije iza svega ovoga.
Ne znam, samo imam neki osećaj. -Mislim da znaš.
Ali nećeš, ili ne možeš, da mi kažeš.
Kad sam malopre rekao da je ovo moj poslednji pokušaj,
tako sam i mislio. Nemam ideju šta još da uradim.
Voleo bih da mogu. Obično završimo uz vrisku i bacanje
stvari dok se zavesa spušta, kad se digne sve bude u redu.
Ali, ovoga puta ne. Niko na svetu me ne bi uverio
da ovo može da se desi između dve odrasle osobe.
Zbogom, Margo.
Bil!
Gde ideš?
Da pronađeš Evu?
To je iznenada čitavu stvar učinilo razumljivom.
Lojde!
Lojde, šta se desilo? -Svega mi je dosta!
Od svih uobraženih zvezda... -Opet Margo? -Opet!
Za početak je dva sata kasnila na audiciju.
To je na vreme za Margo. -Onda se prenemagala
da ne zna da je Eva njena zamena. -Možda nije znala.
Naravno da jeste.
Edison joj je rekao kako je Eva sjajno pročitala ulogu.
Karen da ti kažem o Evi. Ima sve, rođena glumica.
Osećajna, mlada, uzbudljiva... -Pazi da ti ne ponestane
prideva, dragi. -Ona je sve ono na šta pisac prvo
pomisli kad počne da piše.
Dok njegov komad ne postane oruđe gđice Čening.
Margo nije loša. -Sjajna je, i problem je što to zna.
Može da igra šta god hoće i niko je ne može zaustaviti.
Ko će je šutnuti u pozadinu kako zaslužuje?
Biće to "prijatan" vikend.
Šta? -Sutra uveče idemo na imanje samo nas četvoro.
Bil, Margo, ti i ja.
Pa, i pre smo bili na vikendu kad niko nije govorio.
Samo zaključaj sve noževe i stvari koje se mogu bacati.
Njutn se dosetio gravitacije kad mu je jabuka pala na glavu,
izumitelj parne mašine kad je posmatrao čajnik, ali ja ne.
Meni je ideja pala na pamet dok sam sedela na krevetu.
Taj udarac u Marginu zadnjicu je zaslužila od mene, Lojda,
Bila, Eve i drugih. Svi smo osetili njenu žaoku.
Ali kako? To pitanje mi je brujalo kroz glavu.
Setila sam se nečeg, ali sam odustala.
Svađa i vređanje je jedna stvar, a ovo bi značilo...
Zašto da ne? Rekla sam sebi, zašto da ne?
Sve bi izgledalo sasvim normalno.
Samo bi dvoje ljudi na svetu znalo za to.
Regrut se stacionira tamo gde je dobro svim zainteresovanim.
Uostalom to će biti sasvim bezazlena šala u kojoj
će i sama Margo uživati. Osim toga nema razloga
zašto joj ne bih za to rekla, posle nekog vremena.
Halo, molim vas pozovite gđicu Evu Harington.
Ne smeta, sačekaću.
To je bio hladan vikend i napolju i unutra.
Bil uopšte nije pošao. Margo nije znala gde je bio.
Stalno je ponavljala da je nije ni briga.
Izdržali smo do nedelje, a u ponedeljak uveče,
kad smo vozili Margo na stanicu, ona i Lojd su sklopili mir.
Koliko je sati? -Kad si me pitala pre minut bilo je 17:42.
Sad je 17:43, kad me upitaš za minut biće...
Ne želim da Margo zakasni na voz.
I ovako će jedva stići u pozorište.
Voz polazi u 17:55, stići ćemo na vreme na stanicu.
Malo imanje na samo dva sata od Njujorka.
To je na mojoj listi stvari koje nikad neću razumeti,
kao što je sakupljanje sasušenih indijanskih glava.
Više od bilo koga, ti bi trebala da znaš šta znači malo mira.
To je za biblioteku.
Lojde, molim te. -Ovaj drum je potpuno zaleđen.
Klizav je kao staklo. -Karen i ja ne želimo nesreću.
Ni ja nemam tu nameru. -Nije važno šta ti ne želiš,
mi nemamo dugački donji veš.
Šta je ovo?
Nemoguće da nema benzina. Juče sam napunio rezervoar.
Zar nije bio pun kad si jutros vozila do Brustera?
Nisam pogledala. Znaš da ne obraćam pažnju na te stvari.
Neverovatno! -Koliko imamo vremena? -Oko 10 minuta.
Koliko ima do stanice? -Tri do četiri milje.
Ima li nekih kuća u blizini da pozajmimo benzin?
Ne vidim ni jednu, nema ih duž ovog puta.
Nema ni kola da "stopiram". -Nema smisla da sedimo tu.
Prošetaću, za svaki slučaj.
Hoćeš da ostane uključen? -Nije važno.
Prezirem jeftina osećanja.
Karen? -Da?
Ne, hvala. -Nisam bila baš prijatna ovog vikenda.
Svi smo bili pomalo napeti u poslednje vreme.
Kad bolje razmislim, nisam bila prijatna već nedeljama.
Zaista mi je žao zbog toga. Poslednje što želim je da
se ti i Lojd ljutite na mene.
Nikad nismo ozbiljno ljuti. Samo se razbesnimo kao i ti.
Suviše te dobro poznajemo. -Toliko me ljudi poznaje.
Volela bih da mi neko priča o meni.
Ti si Margo. Samo Margo! -Šta je to?
Osim neonskog natpisa i nečega što se naziva temperament,
što se sastoji od jahanja na metli i vikanja iz sveg glasa.
Deca se ponašaju isto kao i ja. Nemirni su i nevaljali.
Napili bi se kad bi znali kako, kad ne mogu da imaju ono
što žele, kad se osećaju neželjeni i nesigurni.
Ili nevoljeni.
A Bil? -Šta je s njim?
On te voli. -Najviše na svetu volim Bila. I želim ga!
Ali hoću da on želi mene,
ali mene, ne Margo Čening.
Ako ih ja ne razlikujem, kako bi mogao on?
Zašto bi? A zašto bi i ti? -Bil je zaljubljen u Margo.
Borio se sa njom, radio i voleo je.
Kroz deset godina Margo Čening će prestati da postoji.
Ono što preostane biće... Šta?
Margo, Bil je samo osam godina mlađi.
Ta razlika postaje sve veća kako godine prolaze.
Ne za tebe i Bila. -Uvek se tako kaže.
Nema grejanja ako ne radi motor? -Glupo, zar ne?
Mogli bi da srede da ljudi sede u kolima i ugreju se.
Ponašala sam se sramno i prema Evi. -Pa...
Ne smišljaj izgovore, ne ovde i ne sada, kad sam smirena.
Bila sam preosetljiva zato što je tako mlada,
ženstvena i bespomoćna, onakva kakva sam ja želela
da budem za Bila.
Karijera žene je čudna stvar.
Odrekneš se mnogo toga, da bi brže napredovala.
Zaboraviš da će ti to zatrebati kad ponovo postaneš žena.
Jedna karijera je zajednička svim ženama,
svidelo se to nama ili ne, a to je biti žena.
Pre ili kasnije, moramo da poradimo na tome.
Bez obzira koliko smo drugih karijera imali ili želeli.
Prema konačnoj analizi ništa nije dobro,
ukoliko ne možeš da podigneš pogled za večerom,
okreneš se u krevetu, a on bude tu, bez toga nisi žena.
Nešto si sa velikom kancelarijom,
ili albumom sa isečenim člancima,
ali ne žena.
Lagano se spušta zavesa i to je kraj.
Margo, hoću da znaš koliko mi je žao zbog ovoga. -Čega?
Ovoga! Ne mogu da izrazim koliko mi je žao.
Ne brini, to je samo jedna od malih šala sudbine.
Nisi ti ispraznila rezervoar.
Eva je bila izvanredna. Mnogi iz publike su,
razumljivo, poželeli da dođu drugi put i vide Margo,
ali oni koji su ostali glasno, dugo i strasno su aplaudirali Evi.
Bilo je veoma pažljivo od nje da me to popodne pozove.
Kakva srećna okolnost da su još neki predstavnici drugih
listova bili prisutni. Svi smo bili pozvani tog popodneva
da prisustvujemo nastupu zamene glavne glumice
o čemu uprava nije znala ništa dok nisu bili prisiljeni
da podignu zavesu u 21h. Slučajnost.
Bila si više nego dobra. Sve si nas prodrmala.
Bilo je sitnih grešaka, ali ne mari.
Imaš pravo da budeš ponosna. -Da li se ti ponosiš sa mnom?
Bio sam zabrinut kad je Maks pozvao. Sumnjao sam.
Nije trebalo da sumnjaš. -Ono je bila samo jedna scena.
Ima mnogo onih koji zasijaju samo u jednoj sceni,
ali ti si uspela. Uz strpljenje i rad bićeš dobra glumica,
ako to želiš da budeš. -Da li ti želiš da to budem?
Govorim o tebi i onom što sama želiš. -I ja, takođe.
Kakve veze ja imam s tim? -Velike.
Svakako su me zvali, ali nikad Svengali. Srećno.
Nemoj da bežiš, Bil. -Od čega bih bežao?
Na sceni uvek tragaš za istinom, a van nje?
Za to sam. -Onda se souči sa njom, ja jesam.
Još od one prve večeri, ovde u ovoj garderobi.
Kad sam ti rekao šta svaka mlada glumica treba da zna.
Kad si mi rekao šta god da postanem, to će biti zbog tebe.
Imaš previše šminke. -I za tebe.
Ti si sjajna devojka. -Misliš? -Volim Margo, zar nisi čula?
Čujem razne stvari. -Samo sam čovek i radoznao sam
kao i bilo ko drugi. -Onda otkrij! -Postoji jedna stvar.
Kad nekog osvajam to radim jer ja tako želim,
ne želim da neko zavodi mene.
Ne plači, samo to računaju u neuspelo otvoreno udvaranje.
Ko je?
Mogu li da uđem?
Naravno, g. Devit.
Očekivao sam sobu prepunu ljudi koji vam se dive.
Smatram sebe srećnom što nisu bacali stvari na mene.
Vaša gluma nije za mene bila iznenađenje.
Samo ste ispunili moja očekivanja.
Veoma ste ljubazni, ali to je još predstava gđice Čening.
Ja sam samo kopija koju čitate, kad nema originala.
Veoma ste skromni. -Skromna? Ne, samo se ne zavaravam.
To je revolucionarni pristup pozorištu, ali dozvoljavate
li da vam nešto sugerišem? -Molim vas, izvolite.
Mislim da je vreme da više ne budete tako skromni
jer greška je, ne duvati u svoj rog, kao i duvati preglasno.
Ne verujem da sam uradila nešto što treba razglasiti.
Svi smo došli na svet sa svojim egom i malim rogom,
ako sami ne duvamo u njega, ko će drugi to da uradi?
Bilo ko. Ovo je samo jedna vrlo dobra predstava
u izvođenju zamene... Sutra će biti zaboravljena.
Ne mora da bude.
Čak i kad bih htela da budem manje skromna,
i da duvam u sopstveni rog,
ne znam kako to da uradim. Ja sam niko i ništa.
Ja sam neko. -Svakako!
Ostavite vrata otškrinuta da možemo da pričamo.
Kad se presvučete, ako nemate drugih obaveza,
mogli bi da odemo na večeru. -Vrlo rado!
Možda treba da se pretvaram da sam zauzeta.
Pretvaranje ćemo svesti na minimum.
Želeo bih da napišem rubriku o vama. -Nisam ni za pasus.
Možda i više od jedne! Čuo sam delove vaše priče.
Za vaš dom u Viskonsinu, tragičan brak,
fanatičnu vezanost za Margo. Počelo je u San Francisku, zar ne?
Rekoh, Margo vas je opčinila u San Francisku, zar ne? -Tako je.
San Francisko, oaza civilizacije u kalifornijskoj pustinji.
Da li delite moje visoko mišljenje o San Francisku?
Da! -Te nezaboravne večeri kada vas je Margo očarala
sa pozornice u kom ste pozorištu bili?
Da li je to bilo u "Šubertu"? -Da, u "Šubertu".
Lepo, staro pozorište, sa velikom tradicijom.
Neoštećeno zemljotresom, ili bolje reći požarom.
Recite mi, kako se zvao vaš muž? -Edi. -A prezime?
Idem pod tuš, pa neću moći da vas čujem. -Sačekaću.
Gde biste želeli da idete? Ovo mora biti posebno veče.
Vi preuzmite komandu.
Verujem da hoću.
U nekim jutarnjim novinama pomenuto je Evino izvođenje.
Nije pisalo mnogo, ali je bilo veoma pohvalno.
Nisam mogla da zamislim kako su saznali za to.
Lojd je rekao da je Maksov čovek za štampu poslao priču.
U svakom slučaju osećala sam krivicu i stidela se.
Najviše sam želela da zaboravim na sve.
Margo i ja samo zakazale ručak u klubu "21", kao prijateljice.
Da li je gđica Čening stigla? -Još ne, gđo Ričards.
O, Eva! Čula sam divne stvari o tvojoj glumi.
Laknulo mi je što sam izdržala do kraja.
Bila je veličanstvena. -I vi ste čuli? -Bio sam tamo!
Bili ste sinoć na predstavi? -Srećna slučajnost.
Idemo na ručak sa lovcem na talenat za film.
Ne gube vreme. -Ništa nije sigurno, to je samo ručak.
Gube vreme. Evu ne zanima odlazak u Holivud.
Po vašoj odeći rekao bih da ćete ručati s damom.
Sa Margo. -Margo ruča na javnom mestu?
To je nova Margo, ali kasni kao ona stara.
Možda će zakasniti i više nego što mislite.
Pročitajte moju rubriku da vam prođe vreme.
Minuti će vam proleteti kao sati. -Hvala, Edisone.
Sada moramo da se pridružimo našem domaćinu. -Zbogom.
"I tako sam svoj šešir, koji je mnogo sezona čvrsto stajao
na mojoj glavi, podigao u znak divljenja gđici Harington.
Slobodan sam za igranje po ulici i vikanje sa krovova".
Mislila sam da je to zastarelo sa Vulkotom. Slušaj dalje.
"Eva Harington ima mnogo da kaže, i u ovoj rubrici
izveštavaćemo verno, o ustaljenoj praksi u našim pozorištima,
da dozvoljavaju zrelijim glumicama da nastave
da tumače uloge koje zahtevaju mladost i polet,
koji su za njih samo daleka uspomena". -Neverovatno!
Postaje još bolje! "Razumljivo je, da je usled nespremnosti
prvakinja naših pozorišta, da ohrabre mlade glumice,
gđice Harington je prošla kroz dugu borbu da dobije priliku".
Ne mogu da verujem da je Eva rekla takve stvari.
U ovoj lakrdiji su svi krivi, dok ne dokažu nevinost!
Koja je druga razlika između pozorišta i civilizacije?
Nije mi jasno kako je moguće da su skoro sve novine
u gradu obaveštene o ovoj predstavi? -Lojd kaže da je
poslato obaveštenje štampi. -Mala veštica, mora da je
poslala kurire da dovedu kritičare iz barova, sauna
i muzeja, ili gde god da idu!
Neće uspeti, kao ni Edison i njegovo otrovno pero!
Ako moj advokat ništa ne preduzme,
lično ću mu saterati tužbu za klevetu u ono ružno grlo!
Došao sam čim sam pročitao tu prljavštinu.
Trčao sam sve dovde.
Bil je tu, dušo. Sad je sve u redu.
U ovom času sam ono što Francuzi nazivaju viškom.
Možda samo malo.
To je Edison od početka do kraja, puno njegovog otrova.
Iskoristio je takvo dete i izvrnuo njene reči,
tako da izgleda da je rekla ono što je on hteo da kaže.
Odakle sve to znaš? -Eva mi je rekla.
Došla je da me vidi. Otišla je pre nego što si došla.
Mimoišle ste se. -Šteta. -Htela je da objasni
ovo u vezi intervjua. Želela je nekome da se izvini.
Nije se usudila da se suoči sa Margo. -Pitam se zašto?
Počela je da mi priča, ali nije mogla da završi.
Plakala je.
Proverio sam naše finansijsko stanje da tako kažem.
Kakva promena teme. -Dolazi vreme da se plati porez,
pošto sam dramski pisac, a ne naftaš, razmišljao sam...
Trudim se da te pratim. -Ako ne budemo čekali
sledeću sezonu da postavimo, "Otiske cipela na tavanici",
i ako ubedimo Margo da ide na turneju sa ovom predstavom,
mogli bi odmah da postavimo "Otiske". -Postaje mi jasno.
Ako uspemo da dobro izvršimo podelu uloga.
Možda da ulogu damo mlađoj glumici koja će izgledati
kao lik koji tumači. -Moraš priznati da bi to bila novost.
Citiraš Edisona, ili Evu. -Eva je usput pomenula komad.
Nije tražila da igra ulogu Kore, ne bi imala hrabrosti.
Eva bi tražila od Abota da napusti Kostela!
Meni je to palo na pamet dok je pričala o komadu.
Pokretom?
Bar jednom da ostvarim nešto što sam napisao bez ustupaka.
Ne smeš ni da pomisliš da tom malom crvu daš ulogu Kore!
Stani malo! -Margo Čening nije bila ustupak sve ove
godine, a pola svetskih pisaca bi dalo sve za nju.
Samo malo! -Evina nelojalnost i nezahvalnost su zarazne!
Tolika vika zbog deteta koje se, obuzeto uzbuđenjem,
ulovilo u zamku lukavog lisca, kakav je Devit.
Izvinila se, zar ne? -Na kolenima, ne sumnjam!
Vrlo dirljivo! Nalik na nešto sa akademije umetnosti!
Taj cinizam si poprimila kad si napustila Redklif.
Cinizam koji pominješ sam poprimila kad sam otkrila
da se razlikujem od dečaka!
Zdravo, Margo. Ne, nikako.
Karen i ja smo samo pričali.
Siguran sam da možemo i biće nam veoma drago.
Oko 23:45.
Vidimo se.
Margo i Bil nas pozivaju na piće posle predstave.
Margo Čening u restoranu.
Ne bih se više iznenadila ni da je pomenula grobnicu.
Milo mi je što se Bil vratio. -Umrli bi jedno bez drugog.
Dušo, ništa nisam obećao Evi. Samo sam pomislio
da bi bila dobra za tu ulogu. Međutim, postoje teškoće.
Kao na primer? -Prvo ti! Rekao sam da ti je stalo
da Margo igra tu ulogu i da ništa ne bih menjao
bez tvoje saglasnosti. -Odlično. Evine zahteve prepusti meni.
Takozvana umetnost glume nije ono što visoko cenim.
Slažem se. -Možete da me citirate,
"Noćas je Margo Čening glumila u tvom komadu
na tako visokom nivou, kakav nikad nisam video
i ne očekujem da ću ponovo videti." Završen citat.
Ne preteruje, bila sam dobra. -Bila si sjajna!
Kakva noć! Čuo sam da je gđica Harington,
tvoja zamena, dala otkaz. -Šteta. -Patim zbog toga.
Ne možemo podići čaša šampanjca i prosto popiti.
Mora neko ne smisli neku mudru zdravicu.
Ja ću održati zdravicu. Bez mudrovanja. Od srca.
Za Margo, moju buduću nevestu! -Aleluja, u slavu Gospoda.
Margo! -Živeli!
Kada ćete to obaviti? -Sutra treba da odemo u opštinu
u 10h, a ti ćeš doći na vreme. -Da, ser. -Opština je za boksere
i novinare, ja vidim katedralu. Biskupa i hrpe cveća.
Idemo samo po dozvolu. Tri dana mora da se čeka
zbog analize krvi i sličnih stvari. -Udaću se za tebe
čak ako se ispostavi da uopšte nemaš krvi. -Šta ćeš da obučeš?
Nešto jednostavno. Bundu preko spavaćice. -Najvažnije je sledeće.
U katedrali ili bilo gde, želimo da vas dvoje budete
kraj nas kao naši najbliži i najdraži prijatelji.
Što jesmo i zauvek ćemo ostati.
U životu ima malo ovakvih trenutaka, zato zapamtimo ih.
Za sve nas i svakog od nas, neka nikad ne budemo
bliskiji i nikad udaljeniji.
Gospođa Ričards? -Da. -Ovo je za vas.
Veoma je indiskretno poslati poruku tako otvoreno.
Neka tvoj ljubavnik sledeći put upotrebi maštu.
Lojde, imaj razumevanja, jer večeras je svet pun ljubavi.
Nijedna žena nije sigurna. -Ovo prevazilazi sve svetske
rekorde u trčanju, skakanju ili preskakanju prepreka.
Oprostite što vas prekidam, ali moram da vas vidim.
Molim vas, to je podvučeno, dođite do toaleta. Eva.
Možda sada tamo igra zamenu.
Dodaj mi tu praznu bocu, možda je pronađem.
Pogledajte, eno Raspućina.
Nehlađeni šampanjac. -Još šampanjca, gđice Čening?
To sam, upravo, rekla! -Možda želi da se izvini.
Nimalo me ne zanima ništa od onoga što će da kaže!
Ali, šta bi mogla da kaže, to je ono što mene fascinira.
Idi i saznaj. -Karen, tokom našeg dugog prijateljstva
nikad te nisam pustila da sama ideš do toaleta,
ali sad moram. Gorim od želje da saznam šta se kuva
u tom grozničavom, malom mozgu, koji te tamo čeka.
U redu.
Karen, drago mi je.
Vrlo efektno, ali zašto se iskaljuješ na meni?
Pitala sam se da li ćete uopšte doći.
Nemoj da ustaješ i ponašaš se kao da sam kraljica majka.
Ne očekujem da budete prijatni. -Ne nameravam.
Možemo li da sednemo na trenutak? Imam mnogo toga
da kažem, a ništa od toga nije lako. -Ne može biti mnogo toga.
Ali, ima. Lako, ili ne, neću verovati ni reč. -Zašto bi?
Molim vas, sedite.
Sebe sam uvek smatrala veoma pametnom devojkom.
Nikad nisam rekla pogrešnu reč u pogrešno vreme.
Ali tada nisam poznavala Edisona Devita.
Sećam se da su mi jednom vadili zub i dali mi anestetik,
ne sećam se naziva, ali je imao čudan efekat na mene.
Govorila sam stvari o kojima nisam ni razmišljala,
kao da mi je mozak bio izvan tela i van kontrole.
Isto ste se tako osećali dok ste govorili sa Edisonom?
Na neki način. Pokušavate da kažete ono što osećate,
ali reči se nekako promene i postanu njegove reči,
odjednom više ne govorite ono što mislite, već šta on misli.
Očekujete da poverujem da ništa od onoga niste rekli?
Da je iza svega Edison? -Ne očekujem da išta poverujete.
Osim da je odgovornost moja, kao i sramota.
Nećemo da dramatizujemo.
Imate loše mišljenje o meni.
Saopštiću vam prijatnu vest. Odbijena sam svuda po gradu.
Gđica Čening bi trebalo da bude srećna,
kad čuje koliko su joj lojalni njeni prijatelji,
mnogo lojalniji nego što bi mogla da očekuje od mene.
Eva, nemoj da plačeš. -Ne plačem.
Reci mi, kako je prošao svečani ručak sa čovekom iz Holivuda?
Neodređeno obećanje za probno snimanje, ako se pojavi neka
posebna uloga, tako nešto. -A ushićenje tvojom glumom?
Za glumu jednog sporednog glumca?
Prikazala si stanje gorim nego što zaista jeste.
Sem toga, ne potcenjuj ga. Edison ti je moćan prijatelj.
On nije moj prijatelj, vi ste bili moji prijatelji.
On može da ti pomogne. -Volela bih da ga nikad nisam upoznala.
Volela bih da je mrtav. Želim nazad svoje prijatelje!
Ne verujem da si želela nekog da povrediš, ali jesi.
Kako se ispostavilo, više si povredila sebe od drugih.
Nikad se neću oporaviti. -Hoćeš. Vi pozorišni ljudi
se uvek oporavite. U pozorištu ništa nije večno.
Šta god da je, tu je. Plane izgori i nestane.
Volela bih da poverujem u to. -Uz malo vremena.
Ne brini o tome šta ljudi misle. Veoma si mlada.
Veoma si talentovana. Ako nešto mogu da učinim...
Postoji nešto.
Mislim da znam. -Nešto veoma važno što možete da učinite!
Želiš da igraš Koru. Hoćeš da kažem Lojdu da mislim
da ti treba da je igraš. -Ako mu to kažete daće mi ulogu.
Posle svega što si rekla. Zar ne znaš da je pisana za Margo?
Možda pre 15 godina, ali to je sada moja uloga!
Govoriš kao što je Edison opisao. -Kora je moja uloga!
Recite Lojdu da je za mene. -Ništa me neće primorati.
Edison želi da je igram. -Preko mene mrtve.
To neće biti potrebno. Edison zna kako je Margo propustila
onu predstavu i kako sam ja blagovremeno saznala
za to, da bih obavestila njega i sve novine u gradu.
Odlična priča. Od nje Edison može svašta da napravi.
Zamislite kako podao može da bude, a ipak da govori
samo istinu. Imala sam vremena da ga ubedim.
Sedite, ne izgledate najbolje.
Ako budem igrala Koru, Edison neće reći šta se dogodilo,
ni u štampi ni van nje. Prosta razmena usluga.
Srećna sam što, konačno, mogu nešto da učinim za vas.
Vaše prijateljstvo sa Margo,
vaše duboko i blisko prijateljstvo.
Šta bi se desilo da sazna za trik koji ste izveli za mene?
Vama i Lojdu će trebati mnogo vremena da prođe,
čak i u pozorištu, pa da ljudi zaborave i ponovo
počnu da vam veruju!
Ne.
Za sve bi bilo mnogo lakše kad bih ja igrala Koru.
Mnogo bolje za pozorište, takođe.
Za ulogu u predstavi?
Sve si to uradila za ulogu u predstavi?
Uradila bih i mnogo više za tako dobru ulogu.
Jesi li gladna?
Ne čudi me posle toliko poniženja. -Ali, ne.
Karen i ja smo lepo popričale. -Iskreno kao dve žene.
Uključujući i nenametljivo pominjanje uloge Kore
koju bi želela da igraš. -Otvoreno sam pričala o tome.
Rekla sam da sam govorila sa Lojdom i da je zainteresovan.
Naravno, Karen je pomenula da je i Margo zainteresovana.
Čudno, nije ni pomenula Margo.
Samo je rekla da će učiniti sve da dobijem tu ulogu.
Tek tako?
Tek tako.
Znaš, Eva, ponekad pomislim da kriješ nešto od mene.
To nije smešno. -Nije ni trebalo da bude.
Poveravam ti se i oslanjam se na tebe više nego na bilo koga.
Da kažeš tako nešto bez ikakvog razloga,
sada kad si mi najpotrebniji. -Nadam se da misliš
kao što govoriš, jer imam nameru da te držim za reč.
Čini mi se da imamo mnogo toga zajedničkog.
Šta se desilo? -Ništa značajno. Izvinila se. -Sa suzama?
Sa suzama. -Ali ne odmah, prvo malo uzdržavanja,
podignute glave... -Tačno. -Otmeno i sa dosta veštine.
Hoćeš reči da se sve ovo vreme izvinjavala? Šta si ti rekla?
Ne mnogo.
Mladoženjo, mogu li da dobijem svadbeni poklon?
Šta bi želela? Teksas? -Hoću da niko više ne priča o Evi!
Samo to želim. Sipajte Karen još vina.
Nikad nisam bila srećnija. Zar ovo nije divno mesto.
Mesto za mladunčad! Kakvo divno, pametno ime!
Mesto gde srećeš elitu. Nikad nisam videla toliku
elitu, koja, uperenog pogleda na mene,
čeka da flašom razbijem glavu toj guji.
Ali, ne večeras. Večeras svima opraštam, pa čak i Evi.
Odlaze.
Odlazi mala Eva,
Eva Zlo, mala gđica Zlo.
Zlo koje ljudi čine... Kako beše? Nešto o dobru koje ostavljaju
za sobom. Igrala sam to jednom u Vilkes Bareu. -Obrnuto je.
Znate li zašto opraštam Evi? Ostavila je dobro za sobom.
Za nas četvoro ovde zajedno kriva je Eva i opraštam joj.
I Bilu, posebno Bilu, jer je to ona uradila.
Verovatno je imala dobre namere. -Ona je pokvarena!
Nikad ne pokušavaj da se nadmudruješ sa Margo.
Mladoženjo! -Da, draga? -Znaš li šta ću da postanem?
Kauboj? -Udata dama! -Sa venčanicom kao dokazom.
Podići ću pogled u šest sati i on će biti tu. Sećaš se, Karen?
Sećam se. -Bićeš tamo, zar ne? -Dovoljno često da te zadržim.
Nema više pretvaranja na sceni, ili van nje, sečaš se Lojd?
Ozbiljno mislim. Lojd, obećaj da se nećeš ljutiti na mene.
Zavisi. -Mislim da se nećeš ozbiljno naljutiti.
Ne verujem da bih mogao. -Ne želim da igram Koru.
Šta? -Uvek si preosetljiva kad se radi o njegovim delima.
Uloga je sjajna i komad je divan, ali više nije za mene.
Nije za skver, ni za gore, ni za dole, ni pravo,
ni za jednu udatu damu. -Kakve ima veze udaja?
Konačno mogu da živim, i ne moram da igram
uloge za koje sam prestara, samo zato što nemam
šta da radim noću.
Znam da si napravio planove i nadoknadiću ti sve.
Ići ću godinu dana na turneju s ovom predstavom,
ali razumeš me, zar ne?
Šta je tako smešno? -Ništa.
Ništa? -Sve! Sve je strašno smešno!
Lojd me nikada nije pitao da li je u redu da Eva igra Koru.
Bil je, u početku, odbio da režira, jer je Eva igrala.
Lojd i Maks su ga najzad ubedili. Margo nikad nije
dolazila na probe. Imala je previše posla po kući.
Nikad nisam videla da se Bil i Lojd tako oštro raspravljaju.
Uvek se radilo o nečemu u vezi Eve.
O kretanju, ili načinu na koji je čitala tekst.
Nikada nisam videla Lojda da se toliko meša,
kao ovog puta u Bilovu režiju. Evu je to veoma pogađalo.
Bil bi prešao preko svega, a Lojd se suzdržavao.
Mislila sam da je najbolje da više ne idem na probe.
Činilo mi se da sam oduvek znala da će se to desiti.
Osećala sam se bespomoćno, jer nisam imala talenta ni za šta,
osim ljubavi prema mužu. Kako sam mogla da se nadmećem?
Na sve što je Lojd voleo kod mene, odavno se navikao.
Halo? Ko zove g. Ričardsa?
Moje ime vam ništa neće značiti.
Živim u sobi preko puta Eve Harington. Ne oseća se dobro.
Stalno plače i histerična je, a neće da pozovemo doktora.
Ko je to? O čemu se radi?
Da li vam je gđica Harington rekla da zovete g. Ričardsa?
Ne! Videla sam je nekoliko puta sa g. Ričardsom,
pa sam mislila pošto su tako dobri prijatelji...
Ovde Lojd Ričards! Gde je Eva? Hoću da govorim s njom.
Dobro veče, g. Ričards. Gore je u svojoj sobi.
Žao mi je što vam smetam, ali strašno brinem
zbog stanja u kome je zbog sutrašnjeg puta.
Recite joj da ne brine, odmah dolazim.
Za pozorišni svet, Nju Hejvn u Konektikatu, predstavlja
deo između pozorišta "Šubert" i hotela "Taft".
Okružen je nečim što veoma podseća na mali grad.
Menadžeri ovde priređuju premijere izvan grada.
To su premijere za one koji žele da odu iz grada.
Kakav dan! Kakav božanstven dan!
Odlučujući dan.
Tako je. -Sutra ćeš šetati obalom besmrtnosti.
Prestani da uvežbavaš svoju rubriku. Zar to nije čudno?
Mislila sam da će me uhvatiti panika i da ću hteti da bežim,
a umesto toga jedva čekam da ovo veče dođe. Dođe i prođe.
Toliko si sigurna u sutra? -Zar ti nisi?
Iskreno govoreći, jesam.
Biće to noć za pamćenje.
Doneće mi sve što sam ikad želela.
Kraj starog puta i početak novog.
Posutog dijamantima i zlatom? -Znaš da nisam takva.
Čemu onda stremiš?
Zvezdama!
Koliko je sati? -Skoro četiri.
Imam dovoljno vremena da se lepo ispavam.
Proba je trajala čitavu noć.
Mogla bi sad da spavaš? -Zašto da ne?
Karakteristika pravog ubice.
Lepo spavaj, odmori se i izađi spremna za borbu.
Zašto si me nazvao ubicom? -Zar sam rekao ubica?
Hteo sam reći šampion, pomešao sam bokserske izraze.
Edisone, uđi na trenutak. Imam nešto da ti kažem.
Apartmani su skupi, zar nisi previše ekstravagantna?
Maks plaća. Lojd i on su se žestoko raspravljali,
ali je Lojd insistirao. Hoćeš li neko piće?
I to si dobila uprkos otporu Maksa Fabijana?
Od Lojda. Ja ne pijem, ali on voli piće posle probe.
Samo sodu. Lojd sigurno očekuje rekordnu posetu u Nju Hejvnu.
Videćemo večeras. Pozvan si. Pozvali smo sve da dođu
posle predstave. -Vi?
Lojd i ja.
Čudno mi je što Karen neće biti na premijeri. -Edisone...
Tako je fanatično posvećena Lojdu, da bi čovek pomislio
da ih samo smrt, ili neka katastrofa mogu razdvojiti.
Edisone, pre par minuta sam rekla da će ovo biti noć
za pamćenje i da će mi doneti sve što sam želela.
O kraju starog puta i početku novog, posutog zvezdama.
Nisam mislila samo na pozorište. -Šta drugo?
Lojd Ričards će napustiti Karen. Venčaćemo se.
Znači to je to. Lojd! Ipak je to samo pozorište.
Nije! Lojd me voli i ja njega.
Ne znam ništa o Lojdovoj ljubavi, ali znam tebe.
Zaljubljena sam u Lojda. -On je najkomercijalniji
i najuspešniji autor u Americi. -Nemaš prava da tako govoriš.
Umetnički gledano on najviše obećava.
Eva, draga, to sam ja, Edison.
Edisone, zar ne bi bilo savršeno? Lojd i ja!
Ko zna dokle možemo da doguramo.
Pisaće sjajne komade za mene, a ja ću ih učiniti divnim.
Ti si jedini kome sam rekla. Samo ti, Lojd i ja znamo.
I Karen. -Ona ne zna. -Zna dovoljno da ne bude ovde.
Ne zna sve! Ne zna da ćemo se Lojd i ja venčati. -Da.
Kada je sklopljen taj savez? -Preksinoć smo odlučili.
Pre nego što smo došli ovamo. -Atmosfera je bila romantična?
Prigušena svetla i ciganska muzika.
Nije bilo romantično, ali je Lojd bio.
Probudio me je u tri ujutru, kucajući na moja vrata.
Rekao je da nije mogao da spava, da je napustio Karen.
Nije mogao da nastavi sa pisanjem dok ne obećam
da ću se udati za njega.
Seli smo i pričali dok nije svanulo. Nije se vraćao kući.
Sedeli ste i pričali dok nije svanulo? -Sedeli i pričali,
Edisone. Želim ugovor sa statusom slobodnog umetnika.
Nikad nije bilo niti će biti nekog poput tebe.
Reci nešto! Bilo šta! Čestitaj mi na dobro obavljenom poslu.
Za koga me ti smatraš? -Ne znam na šta misliš.
Da li je moguće da me mešaš sa onom zaostalom decom
s kojom izvodiš svoje trikove? Da me prezireš kao i njih?
Sigurna sam da time želiš da kažeš nešto, ali ne znam šta.
Vreme je da pažljivo pogledaš. Ja sam Edison Devit.
Nisam ničija budala, najmanje tvoja. -Nisam to ni htela.
Jesi, i još uvek to želiš. -Ne znam na šta ciljaš,
ali vreme je da se odmorim. Važno je sada... -Važno je da
sada popričamo. Kao ubica s ubicom. -Kao šampion
sa šampionom. -Za mene nisi šampion, nismo u istoj klasi.
Reci šta želiš, kratko i jasno, da bih mogla da se odmorim.
Reći ću kratko i jasno, mada je nepotrebno,
jer vrlo dobro znaš šta ću da kažem.
Lojd će, možda, napustiti Karen, ali ne zbog tebe.
Šta time hoćeš da kažeš? -Još jasnije? Nisam došao
u Nju Hejvn zbog predstave, ni da slušam o tvojim snovima.
Tu sam da ti kažem da se nećeš udati za Lojda,
niti za bilo koga drugog, zato što ja to ne dopuštam.
Šta ti imaš s tim? -Sve! Zato što od večeras pripadaš meni.
Tebi? Da pripadam tebi?
Ne mogu da verujem svojim ušima! -Dosadni kliše.
To liči na nešto iz srednjeg veka! Kao stare melodrame.
Kao i istorija sveta za poslednjih 20 godina.
Ne uživam što moram da pojednostavim stvari,
ali mislio sam da znaš, da si shvatila, da smo ti i ja...
Shvatila? Da smo ti i ja?
Zapamti, dok si živa, da mi se nikad ne smeješ.
Smej se svemu i svakome, ali nikad meni!
Napolje! -Preniska si za taj potez.
Sem toga iščilelo je sa gđom Fiske.
Ako nećeš da izađeš, narediću da te izbace.
Ne diži slušalicu! Nemoj ni da je dodirneš!
Nešto ti je reklo da me poslušaš, zar ne?
Taj instikt vredi milione. Ne možeš ga kupiti. Čuvaj ga!
Kad se oglasi taj alarm, spremi se za bitku.
Za početak, ne zoveš se Eva Harington,
već Gertruda Ležinska. -Pa? -Istina je da su ti roditelji
siromašni. Voleli bi da saznaju kako si i gde si.
Tri godine ništa nisu čuli o tebi. -Pa šta?
Zasigurno, stvar mišljenja. Istina je da si radila u pivari,
ali život tamo nije, očigledno, bio tako dosadan,
kako si ga ti prikazala. Bio je sve manje dosadan kada
je žena tvog šefa unajmila detektiva da ga prati.
Ništa nije dokazala! -Dobila si 500$ da odeš iz grada,
koji su te doveli pravo u Njujork, zar ne?
Tih 500$ te dovelo ovamo! -Ona je bila lažljivica!
Odgovori na moje pitanje! Je li ti bilo plaćeno da odeš?
Nije bilo nikakvog Edija, nikad nisi bila udata.
To ne samo da je bila laž, već i uvreda palim herojima.
U San Francisku ne postoji pozorište "Šubert".
Nisi ni videla San Francisko. To je bila glupa laž koju
je bilo lako prozreti. -Morala sam da upoznam Margo.
Morala sam nešto da kažem, da bih joj se svidela!
Svidela si joj se. Pomogla ti je i imala poverenja u tebe,
a uzvratila si joj time što si htela da joj otmeš Bila.
Nije istina! -Čuo sam šta si mu rekla u garderobi.
Iskoristila si moje ime i moju rubriku da uceniš Karen,
da ti omogući da igraš Koru. Lagala si me! -Ne!
Ručao sam sa Karen pre manje od 3h. Kao i uvek,
kad žena hoće nešto da otkrije, više kaže, nego što sazna.
Hoćeš li sad da promeniš svoju priču kako je Lojd
kucao na tvoja vrata one noći? -Molim te!
Da te uopšte želim, iznenada mi se čini neverovatnim,
ali verovatno je to i razlog.
Ti si nepredvidiva, Eva, kao i ja. Tu smo slični.
Zajednički nam je i prezir prema ljudima,
kao i nesposobnost da volimo i budemo voljeni.
Nezasita ambicija i talenat. Zaslužujemo jedno drugo.
Da li me slušaš?
Onda reci tako. -Da, Edisone.
Shvataš i slažeš se da mi u potpunosti pripadaš?
Da, Edisone.
Onda se ispavaj i srećno večeras.
Neću nastupati večeras.
Ne mogu. Nemoguće. Ne bih mogla da izdržim.
Ne bi mogla da izdržiš? Ostvarićeš životnu ulogu!
I ostvarila je životnu ulogu i to je bila noć za pamćenje.
Poštovani članovi udruženja "Sare Sidon",
cenjeni gosti,
dame i gospodo.
Šta bih mogla da kažem?
Sve što je mudro, rekli su već mnogo zreliji ljudi,
čiji je talenat bio daleko veći od mog.
Kad bih vam zahvalila kao jednaka među vama,
to bi bilo drsko,
jer moram još mnogo toga da naučim od svih vas.
Dozvolite mi da samo kažem da sam ponosna i srećna,
i da ovu veliku čast ne smatram nagradom,
za ono što sam postigla, već kao standard,
koga ću se držati u onome što tek treba da uradim.
Ova nagrada, koja mi je dodeljena,
samo delimično pripada meni.
Veći deo zasluga pripada mojim prijateljima u pozorištu,
i samom pozorištu koje mi je pružilo sve što imam.
Moram odati priznanje onima, kojima ono i pripada.
Maksu Fabijanu,
dragom čoveku, osećajnom, hrabrom, Maksu Fabijanu,
koji je rizikovao dajući priliku nepoznatom amateru.
Mom prvom prijatelju u pozorištu,
čiju ljubaznost i plemenitost nikad neću zaboraviti,
Karen, gospođi Lojda Ričardsa.
Karen me je upoznala sa osobom kojoj sam se oduvek
divila, koja je postala moj dobrotvor i zaštitinik.
Velika glumica i velika žena, Margo Čening.
Mom reditelju koji je uvek zahtevao nešto više od onog
što je moj talenat mogao da pruži,
ali koji me je strpljivo i dobro podučavao.
Bil Sampson.
Nekom bez čijeg se velikog dela i vere u mene,
ovo veče nikad ne bi desilo.
Kako bih mogla da se odužim Lojdu Ričardsu?
Kako da se odužim i drugima kojih ima toliko,
da ih je nemoguće pomenuti, uz čiju pomoć i savete
ovo je postalo najsrećnije veče u mom životu.
Mada sledeće nedelje odlazim u Holivud da snimim film,
ni za trenutak nemojte pomisliti da vas napuštam.
Kako bih mogla? Moje srce je ovde u pozorištu.
3000 milja je velika daljina od nečijeg srca,
zato ću se uskoro vratiti po njega.
Ako vi to želite.
Za zasluge koje prevazilaze dužnost, draga.
Idemo, ja sam domaćin! Moram da stignem kući
pre nego što gosti navale na piće.
Čestitam, Evo. -Hvala, Karen.
Čestitam, gđice Harington. -Mnogo vam hvala.
Lap govorčić, ali ne bih se previše brinula za tvoje srce.
Uvek možeš tu nagradu staviti gde bi srce trebalo da bude.
Pretpostavljam da više nema pića. -Pićemo kod Maksa.
Neću da idem. -Zašto? -Zato što ne želim!
Tako mi je drago zbog tebe, Evo. -Hvala vam.
Maks se potrudio da to bude raskošna zabava. I to za tebe!
Nije, već za ovo. -To je isto, zar ne?
Tačno, odnesi je na zabavu umesto mene.
Detinjasto se ponašaš. -Umorna sam, hoću da idem kući.
Odvešću te, pa idem sam na zabavu. Neću da je propustim.
Ko ste vi? -Gđice Harington! -Šta radite ovde?
Zaspala sam.
Molim vas, nemojte ih zvati da me uhapse. Ništa nisam ukrala!
Možete da me pretresete. -Kako ste ušli?
Sakrila sam se u hodnik dok sobarica nije pospremila.
Ostavila je vrata otškrinuta, pa sam se ušunjala unutra.
Samo sam razgledala. Uplašila sam se da će neko primetiti
upaljena svetla pa sam ih ugasila. Onda sam zaspala.
Samo ste razgledali? -To je sve. -Šta ste tražili?
Verovatno nećete verovati. -Verovatno ne! -To je za
izveštaj. -Kakav izveštaj? Za koga? -Kako živite,
kakvu odeću nosite, kakav parfem koristite, takve stvari.
Znate da postoje klubovi "Eve Harington"
u većini ženskih gimnazija? -Čula sam za njih.
Naš je bio jedan od prvih. Ja sam predsednica kluba.
Erazmus Hol? To je u Bruklinu. -Mnoge glumice su odatle.
Barbara Stenvik, Suzan Hejvort, ali one su samo filmske zvezde.
Vi idete u Holivud, zar ne?
Sudeći po koferima sigurno ćete dugo ostati tamo.
Možda.
To prosuto piće će vam upropastiti tepih.
Sobarica će to počistiti ujutru.
Pokupiću staklo. -Ne morate.
Kako ste došli iz Bruklina? -Podzemnom železnicom.
Koliko traje vožnja? -Nešto više od sata sa presedanjem.
Prošlo je jedan, nećete stići kući pre zore.
Ne bih marila da se nikad ne vratim kući.
To je zvono na vratima.
Vi se odmarajte, a ja ću da otvorim.
Zdravo. Ko ste vi? -Gđica Harington se odmara, g. Devit.
Mene je zamolila da vidim ko je.
Nećemo da joj smetamo. Ovo je zaboravila u taksiju.
Predajte joj to.
Recite mi, kako ste znali moje ime?
Vaše ime je veoma slavno. -A kako se vi zovete?
Fibi. -Fibi? -Tako sebe zovem. Fibi.
Zašto da ne? Reci mi, Fibi, da li bi volela da jednog
dana dobiješ takvu nagradu? -Više od svega na svetu!
Onda pitaj gđicu Harington kako da dođeš do nje.
Gospođica Harington zna sve o tome.
Ko je to bio?
Taksista, gđice Harington. Zaboravili ste svoju nagradu
u njegovim kolima, pa je došao da je vrati.
Stavite je na kovčeg. Hoću da je spakujem.
Naravno, gđice Harington!
Preuzeto sa www.titlovi.com