Zašto se smiješ?
Prestrašena sam.
Zašto? -Ne znam.
Nemoj se plašiti.
Ma u koje doba da si se probudio, vrata su se zatvarala.
Kada sam bila mala stalno smo se selili,
Pisala sam poruke,
i preklopila bih ih u vrlo malene...
...i sakrila bih ih na različita mjesta,
ako se ikad poželim vratiti,
čekao bi me jedan dio mene.
Jesi li se ikad vratila? -Ne.
Vidiš? To je ono što govorim.
Jer nisam trebala.
Što je u njima pisalo?
Bile su kao, stari stihovi i pjesme.
Stvari kojih sam se htjela sjećati...
...o životu u toj kući ili što mi se sviđalo u njima.
Zašto ste se selili?
Zašto ste napuštali sve te kuće?
Jer nismo imali izbora.
Toliko čudnih zvukova u ovoj kući.
Što to radiš?
Samo sam htjela vidjeti koliko je težak, ako ga mogu pomaknuti.
Upravo sam ga naštimao.
To je bilo kao prije godinu dana.
Ali je još uvijek naštelan.
Da nađem nosače?
Za klavir? -Da.
Uzet ćemo ga sa sobom?
Rekla je da možemo ako želimo.
Trebali bi vjerojatno naći bolji ako bi...
Ima li nečeg tamo?
Što je to bilo?
Ne znam.
Možda je nešto palo na klavir.
Koliko je sati?
Srce mi lupa.
Mogu li dobiti minut?
Čekajte. -Da?
Nije bitno.
Jeste li u redu?
Sigurno? -Da.
Bit ću iza ćoška. -Hvala.
Tako mi je žao. Nazovi me ako me trebaš. Linda.
Kaži mi kad bi ti odgovaralo da dođe soboslikar za procjenu.
Ne, ne, nije tvoja greška.
Bit ćemo...
Zdravo.
Bok.
Ja čekam nekog.
Koga?
Ne sjećam se.
Hoćeš li moći voziti do kuće?
Da. A ti?
Hvala što si me izveo.
Da.
Bilo je zabavno.
Nazovi me sljedeći tjedan. -U redu.
On je ostavio, ostavio je nju...
"Tvoje blago."
Hej.
Ovo ne bi trebalo biti toliko teško.
Doista ne želim više razgovarati o ovome večeras.
Možemo li razgovarati sutra?
Da, možda.
Evo.
Tko je tamo?
Samo sam ja.
Mislio sam možda...
Nije važno.
Ne znam ako vjerujete u svijet duhova.
Ja vjerujem. -Doista?
Da, u potpunosti.
Tada će vas ovaj sljedeći fenomen doista fascinirati.
Znam da zvuči čudno, ali stvarno započinje sa,
"Odaberite kartu, bilo koju", dakle odaberite.
I imaš?
Zamisli je u glavi. -Da. Kužim.
Želim da pažljivo motrite.
Jer ako su duhovi s nama u ovoj ukletoj kući...
...možda će promiješati karte.
Sranje.
Nemam problema s tim...
ako su dvoje ljudi zaljubljeni.
To je neka vrsta izričaja, znaš, kao dio...
Zvuči kao nešto što žena ne bi trebala činiti.
Ako neće biti to...
i ako nećemo ništa zaraditi, tada zašto...
I to su tvoja dva polariteta?
Polariteta?
Prioriteti ili što god. Novac je samo novac.
Moraš to izbaciti iz jednadžbe.
To je ono što govorim. Nije samo...
Ne, ne, moraš naći razlog. I onda ja želim pronaći što se desilo.
Dakle, bez novaca.
Što ti je ostalo? Imaš... ostale ljude.
Imaš Claru, imaš vrijeme. Vrijeme je važno.
ali o nama znaš kao i svi ostali, više ili manje.
Što je s Bogom? Možda imaš Boga. Imaš li?
Što? Imam li Boga? -Da.
Ne.
U redu.
Evo kako ja gledam na to.
Pisac piše roman. Pjesnik piše pjesme.
Simfoničar sklada simfonije, što je možda najbolji primjer
jer sve najbolje su skladane za Boga.
Reci mi što se bi se dogodilo da Beethoven
skladajući svoju "Devetu simfoniju"
iznenada se probudi jedan dan i shvati da Bog ne postoji.
Iznenada sve te note akordi i harmonije
koje su bile namijenjene, znate da, zamijene tjelesno,
on shvati, "Oh, to je samo fizika."
Dakle Beethoven kaže, "Bog ne postoji,
dakle ovo skladam za druge ljude.
Tad je ovo samo praktičnost."
Nije imao djece, čega se sjećam,
ali da je imao... -Imao je nećaka.
Imao je što? -Nećaka, imao je nećaka.
U redu. Dakle sklada za njega.
Ili za Moju besmrtnu ljubav.
Da.
Ili za nju koja god da jest.
Ostavimo za sada ljubav, stavimo ovo u kontekst,
"Ovo je nešto po čemu će me pamtiti."
I jesu. I jesmo.
I gotovo sigurno, činit ćemo koliko možemo.
Stvarat ćemo naše nasljeđe dio po dio,
i možda ćete se cijeli svijet sjećati,
ili možda nekoliko ljudi,
ali činiš što možeš kako bi ostavio neki trag nakon što umreš.
I mi još uvijek čitamo ovu knjigu, još uvijek pjevamo pjesmu,
i djeca se sjećaju svojih roditelja, djedova i baki,
i svi imaju svoje obiteljsko stablo, i Beethoven ima svoju simfoniju,
i mi je također imamo.
I svi će je slušati do...
...do dogledne budućnosti.
Ali...
...tada se stvari počinju urušavati, jer vaša djeca...
Imate li djece?
Čekaj, tko ovdje ima djece?
Ti? Djeca će ti umrijeti. I tvoja, i tvoja.
Hej, samo kažem. Sva će umrijeti,
i njihova djeca će umrijeti, i tako dalje, i tako dalje.
I tada će se dogoditi jedan veliki tektonski proces.
Yosemite će eksplodirati i Zapadna ploča će se pomaknuti,
i oceani će se podići, planine će pasti,
i 90 posto čovječanstva će nestati.
U jednom trenu. Ovo je samo znanost.
Tko god da preživi...
...otići će u planine i društveni poredak će se urušiti,
i opet ćemo postati skupljači i lovci, ali možda će netko...
...netko tko će jednog dana pjevušiti melodiju koju je nekad poznavao.
I podarit će svima malo nade.
Čovječanstvo je na pragu da bude zbrisano, ali nastavi malo dalje,
jer je netko čuo nekog da pjevuši melodiju u špilji
i fizika njihovih ušiju...
omogućuje im da osjete još nešto osim straha ili gladi ili mržnje,
i čovječanstvo nastavi dalje i civilizacija se vrati na staro.
I sada misliš da ćeš završiti tu knjigu.
Ali neće potrajati.
Jer će na kraju, planet umrijeti.
Za nekoliko milijardi godina sunce će postati crveni div,
i konačno će progutati Zemlju.
To je činjenica.
Sad, možda do tog trenutka,
otvorit ćemo dućan na nekom potpuno drugom planetu.
Dobro za nas. Možda skužimo kako
ponijeti sa sobom sve ove stvari koje nešto znače.
Imat će fotokopiju Mona Lise, netko je vidi,
pomiješa vanzemaljske prašine s nešto pljuvačke,
naslika nešto novo, cijela stvar se ponovo pokrene.
Ali ni to nije važno.
Jer i da neka vrsta čovječanstva sačuva snimke "Devete simfonije"
sve tamo daleko u budućnost, budućnost će udariti u zid.
Univerzum će se nastaviti širiti,
i na kraju će pokupiti svu materiju sa sobom.
Sve ono u čemu ste nastojali,
sve u čemu ste vi i neki stranac
s druge strane planete dijelili s nekim budućim strancem,
na nekom potpunom drugačijem planetu bez da ste znali za to,
sve što vas je potaknulo da se osjećate velikim ili da stojite uspravno,
sve će nestati.
Svaki atom u ovoj dimenziji...
...će biti rastrgan silom jednostavno kao...
I tad će sve ove usitnjene čestice
će se ponovo skupiti...
...i univerzum će se
usisati ponovo u malenu točkicu premalu da je vidimo.
Dakle, možete pisati knjigu...
...ali će stranice izgorjeti.
Možete pjevati i zapisivati pjesme.
Možete pisati književna djela koja će se sjećati...
...objavljivati ih.
Možete sagraditi kuću od snova...
...ali ništa od toga neće biti važnije
nego kopanje prstima u zemlju kako bi ukopali stup ograde...
Ili... jebanja.
Što pretpostavljam je ista stvar.
Mislim da neće doći.
Hvala ti, Gospode, za ovo što ćemo dobiti od Tvoje darežljivosti.
Kroz Krista, našeg Gospoda. Amen.
Ovo je dobro.
Sagradit ćemo tu kuću.
Bit će upravo tamo.
Tamo. Vidiš? Znam da možeš vidjeti.
Isprva mala kuća, ali...
...sagradit ćemo veću.
Evo nas.
Slobodno razgledajte.
Imamo dvije spavaće sobe s dva WC-a.
Kuhinja je tamo.
Tamo je kabinet.
Nismo imali stanara u zadnjih nekoliko mjeseci...
...pa je zrak malo ustajao. -Dolazi li s klavirom?
Oh, uvijek je... uvijek je bio tu.
Ako želiš... -Ide li zajedno?
Uvijek je bio tu.
Ne mogu te čuti.
Da, ako nastaviš svirati...
...ne možeš me čuti. -Samo se zafrkavam.
Uvijek je bio tu.
Ako hoćeš, mogu ga maknuti. -Ne.
Moram odgovoriti na ovo. Raskomotite se.
Hvala ti, Linda.
Halo?
Hej. Ne, pokazujem upravo sada kuću.
Što je u redu. Kužim.
To je ono što ljudi rade. Napuštaju, odlaze,
i tada se ponovo vraćaju kući.
Ja sam ona koja je uvijek ovdje.
Što to toliko voliš u vezi ove kuće?
Ozbiljno?
Povijest?
Što to znači?
Draga, mi imamo povijest.
Ne onoliko koliko ti misliš.
Ovo nije trebalo biti ovako.
Trebali bismo zajedno donositi odluke.
Možeš li to razumjeti? -Da.
Zašto ih onda samo ja donosim?
Jer ja ne želim ono što ti hoćeš.
Jer želiš ostati ovdje?
Zašto?
U redu je. Možemo ići.
Ne razumijem.
Nešto je palo na klavir.
Koliko je sati?