POSLEDNJI KLJUČ
PETI KLJUČ, NOVI MEKSIKO, 1959.
Nakon borbe za vlast, koja se dogodila nakon smrti Lenjina,
Josif Staljin je pobedio...
Staljin je bio novo lice, ali pun starih ideja marksizma.
Dok su boljševici uspostavljali vlast u svojoj rodnoj zemlji,
izbila je revolucija širom sveta.
Komunizam je u porastu.
Staljin je bio u Kremlju. Ali šta je s običnim ljudima?
A šta su proleteri...
Spržili su ga, tata. Ideš ekspresno u pakao, Gospodine.
Tiho. Smrt nije razlog za slavlje.
Bez obzira ko god da je... -On je preminuo.
Njegovo ime je bilo Vili Fišer.
Imao je 32 godine i on je ubio devojku sa čekićem.
Imao je poslednji obrok
nakon što je osuđen na smrt pre tri godine.
Njegove zadnje reči bile su: "Idi do đavola!"
Kako to znaš? -To je u mojoj glavi.
U redu, vreme je za spavanje deco.
Operite zube i idite na spavanje.
Elisa, jesam li ti rekla da pospremiš te igračke?
Ne slušaš me. -Ja nisam napravila taj nered.
Ko je onda?
Kristijane, molim te zatvori vrata.
Možeš mi reći.
To je uradio jedan dečak...
Nekada je živeo ovde i on voli da se igra sa našim igračkama.
Kunem se. -Verujem ti.
Stvarno.
Blagoslovljena si sa tim darom.
Ti si posebna. Neki ljudi se boje posebnih ljudi...
a tvoj tata jedan od njih.
On ne razume tvoj dar.
Neka ovo za sada ostane među nama, u redu?
U redu.
Vreme je za krevet.
Laku noć. -Ne gasi svetlo, mama.
Ja sam odmah tu blizu, dušo.
Ako se ikad uplašiš, šta ćeš uraditi?
Tako je. Ovo sam ti dala,
ako se ikad uplašiš, možeš ovako zapištati.
I ja ću odmah dotrčati.
Upotrebi ga samo kada ti budem stvarno potrebna, važi?
U redu.
Mnogo vas volim oboje. -I ja tebe, mama. -Volim te, mama.
Hej? -Šta je?
Jesi li zaspao? -Nisam.
Da li ikada misliš o ljudima koji su osuđeni na električnu stolicu?
Ponekad.
Da li si se ikada zapitao gde oni odu?
Ne.
Ja znam gde idu. -Znaš? Gde?
Oni idu u tamu.
Kristijane?
Šta to radiš?
Hej, Lisa.
Ti si napravio onaj nered, zar ne?
Da.
Gde mi je pištaljka?
Dečak je u ormaru.
Sve je u redu. Nećemo ti nauditi.
Hajde izađi. -Prestani, Elisa.
Hajde, izađi.
Džeralde. Džeralde, ne!
Šta si uradila, Elisa?
Stavi ruke na zid. -Džeralde,
ostavi je na miru. -Umukni, Odri!
Jesi li videla duha? -Prestani, Džeralde. -Jesam.
Ne želim da te povredim.
Samo reci, da nisi ništa videla.
Pitaću te ponovo.
Jesi li videla duha? -Da, jesam.
Po celoj su kući. Svuda su.
Ne moraš to raditi. -Ne.
Nemoj, Džeralde, molim te! -Ne! Nemoj, tata, ne!
Ne!
Uradi to meni! Molim te!
Džeralde, ne! -Dosta! -Gde je vodiš?
Nemoj mi ti govoriti, kako da je odgajam!
To je moj posao!
Ne, tata! Tata!
Ne! Ne! Ne!
Ne, tata! Ne, tata, pusti me na miru!
Ne ostavljaj me ovde! Ne ostavljaj me ovde!
Tata, pusti me odavde, tata! Molim te!
Ako budeš sledila moja pravila, spavaćeš pod mojim krovom
a ako ne, spavaćeš ispod poda. -Ne ostavljaj me ovde, tata!
Ne ostavljaj me ovde!
Tata, vrati se! Ne želim biti sama!
Tata, molim te!
Bojiš li se mraka?
Ko je to? Ko je tamo?
Ne boj se. Ja mogu doneti svetlo.
Ko je tamo? -Zašto si ovde dole?
Tata me zaključao ovde.
Tvoj tata se ne ponaša dobro prema tebi.
Otvori ova vrata, i biće mnogo svetla.
Hajde, otvori ih. Ključ visi tu.
Ne žuri. Ja mogu sačekati.
Ti si jedina koja može otvoriti ova vrata.
Mnogo si moćnija nego što misliš.
Ja ću ti pomoći da otvoriš sva vrata.
Elisa?
Odri!
Ne, Odri, Odri, ne! Ne!
Odri! -Žao mi je.
Ne! -Ne!
Daj mi ključ?
Dobro jutro. Snovi mi se vraćaju, Vorene.
Ne mogu ih se rešiti.
Šta misliš o doručku u krevetu? Znala sam.
Stariš, Vorene. Oboje smo ostareli.
Ponovo sam pregledao snimke iz podruma Crkve
i nešto nam je promaklo. Na snimku se vidi kretanje.
Slušajte. Razlog što sam bio budan celu noć...
Svetla. Tako je, moj prijatelju. Aktivira se na glas.
Ne moramo se više zezati sa prekidačima, tražiti ih u mraku,
istezati prste da ih uključimo.
To je pre bio veliki problem. -Radiš u mraku sarkazma, prijatelju.
Ja više volim da radim na svetlu.
Svetla.
Svetla!
Loša akustika. -Ionako je prirodno osvetljenje mnogo bolje.
Stvarno mi se dopada što ste vi momci odseli u kući.
Ali, molim vas, nemojte više ništa popravljati što nije pokvareno.
Halo?
Da, ovde je. Elisa?
Ovde Elisa. -Moje ime je Ted Korsa. -Drago mi je, gospodine Korsa.
Ja... imam problem...
u mojoj kući se dešavaju čudne stvari.
I kažu da se vi razumete u te stvari -Razumem se u neke stvari.
Samo se pitam, da li možete doći da pogledate?
Potrebna mi je pomoć. Ne znam šta da radim.
Mogu li pitati gde živite? -Živim na broju 414. Put Jabukovo Drvo.
Pet ključeva, Novi Meksiko.
Gospodine Korso...
volela bih da vam mogu pomoći, ali stvarno ne mogu. Žao mi je.
Zahvaljujem se što ste pozvali mene.
Momci, žao mi je što vas budim. Onaj čovek, što je zvao u vezi onog posla.
Rekao mi je da živi u kući, u kojoj sam ja odrasla.
To je bila samo kuća, ne može se nazvati domom.
Sa tog mesta nemam uspomene, imam samo ožiljke.
Ovaj dar, kojem se vas dvojica tako divite...
Moj me je otac tukao zbog toga.
I moja majka...
umrla je u toj kući. Bila je ubijena
od strane nečega, što sam ja pustila u ovaj svet.
Taj Demon je želeo da iskoristi moje sposobnosti
i povrediće one koje volim, samo da dođe do mene.
Zato, nikada nisam htela ići dalje, kao što sam uradila za Kraljicu.
Celi život sam provela boreći se sa tim... stvarima.
Jer nikada neću zaboraviti majčino lice, kada je umrla.
Dakle... moram pomoći tom čoveku,
jer znam sa čim se on suočava.
Noćas ćemo spakovati sve u kamionet, i ujutru krećemo.
Ne ovaj put.
Ovaj put to moram uraditi...
sama.
Sada moramo ići s tobom. Ovo nas je koštalo 700 dolara.
Plus 200 dolara za logo.
DOBRODOŠLI U NOVI MEKSIKO
DOBRODOŠLI U PET KLJUČEVA KOJE ĆE OTVORITI VAŠE SRCE
Pre nego što uđemo unutra, donela sam vam neku odeću.
Nešto je pripadalo Džeku to mi je vrlo važno.
Kladim se da mogu pogoditi ko ste vi. -Nema potrebe.
Ja sam Elisa. A ovo su Speks i Taker. Moji saradnici.
Ona je vidovita, mi smo vidoviti.
Molim? -Ona je vidovita, mi smo vidoviti.
Žao mi je, ne razumem. -Nema veze.
Hajde, uđite. Možete ući.
Još uvek ima mnogo naših stvari.
Sve su bile ovde.
To su dobre stvari, znate? Nije bilo razloga da ih se rešim.
Imaju svoju priču...
o vašoj porodici.
Nisam ih slušao kad su rekli,
da ne bih trebao ovde živeti.
Došao sam i video malu kuću
i rekao sam zajebi priče, i kupio sam je.
Sada verujem u te priče.
Osećaš li nešto?
U ovoj kući ima mnogo duhova. Teško je razlikovati dobro od zla.
Mnogo ljudi je umrlo u ovom zatvoru.
Kada su počeli ti događaji? -Čim sam se uselio.
Prvo su počele male stvari,
ali onda se pogoršalo.
Blagoslovljena si sa tim darom.
Ti si posebna.
Neka to ostane među nama.
Ne!
Ne! Ne!
Jeste li dobro?
Dobro sam.
Ta iskustva koja doživljavaš, gde se najviše događaju?
Većinom u jednoj sobi.
Sada je držim zaključanu, nisam je otvorio tri meseca.
Ja ću to uzeti. -Možete li mi pomoći?
Još malo.
Izvinite. Ja ne mogu ući.
Kada je prvi put počelo, čuo sam kako neko hoda po sobi...
i kao da razgovara sam sa sobom.
Mislio sam da ludim, ali onda sam stvarno to čuo
i znao sam da ne ludim.
Jednog dana sam odlučio ući. I vrisnuo sam na tu stvar.
Prestani.
Molim te, prestani.
Celu svoju ušteđevinu sam uložio u ovu kuću.
Morate mi pomoći. Pomozite mi, molim vas.
To je ono što mi radimo.
Postavili smo kameru da iz kamiona vidimo ono što ona vidi.
Nazvali smo je "Vinibaghost".
Sada idem tamo.
Stvarno želite ovde ostati sami?
Moja prisutnost, obično izvlači duhove. Iz njihovih mračnih uglova.
Uzmite ovo. -Hvala ti.
Laku noć.
Čuješ li nas?
Da.
Pokušajte ne prigušiti druge glasove.
Razumemo.
Izvoli. -Šta je ovo?
Svetla.
Hvala ti.
Mislila sam da je zauvek nestala.
Moja majka je ovo dala mom bratu i on ju je izgubio kada je imao 6 godina.
Sada sam sigurna.
Stani. -Vrati se nazad?
Vrati se, na levo.
Šta je? -Ništa. Mislio sam da sam video stopala.
Stopala?
Elisa, neko je ispred tebe.
Izgleda kao žena. -Ja ništa ne vidim.
Budi oprezna.
Ne vidim, ono što vi vidite.
Sada ćeš je dodirnuti.
Budi oprezna.
Pomozi joj.
Elisa? Elisa?
Šta se dogodilo? -Pištaljka. Uzela je pištaljku.
Šta si tamo radila? Mislio sam da ćeš ostati u sobi.
Nešto me je privuklo dole, duh neke žene.
Ne znam, zašto je rekla: "Pomozi mi".
Ali to je duh kojeg sam već videla u ovoj kući,
kada mi je bilo 16 godina.
Jesi li čuo to?
Čuo šta? -Neko je u vešernici.
Ne, nije. -Jeste. Čula sam. Idem da pogledam
Nemoj! Nemoj, Elisa.
Zdravo.
Ja ovde živim sa svojim bratom Kristijanom.
Kako se zoveš? -Prestani! Ti to izmišljaš.
Izađi da vidi moj brat. On ne veruje da si ovde.
Kristijane!
Šta to radiš, El? -Neko je u vešernici.
Ovde nema nikoga.
Opet počinješ sa tim?
Ne možeš me kažnjavati zbog toga. Nisam to želela, nisam to tražila.
Zaboravljaš jednu stvar, ovo si radila celi svoj život, Elisa...
ti si to tražila.
Neću ti dozvoliti da me više povređuješ!
Molim te! Elisa?
Elisa!
Elisa, ne odlazi!
Pusti je da ode. Pusti je da ode.
Mora da nauči da je nemoguće da neko voli osobu kao što je ona.
Od tada se više nisam vratila.
Mislim da je dosta za noćas. Nastavićemo sutra.
Kao deca Kristijan i ja smo ovde često dolazili.
Da li izgledam dobro? -Naravno.
Izvinite... samo izgledaš neko koga dobro poznajem.
Stvarno?
Ja sam Elisa. -Melisa.
Imodžen. -Vi ste setre? -Da, jesmo.
Taker. -Speks.
Ja sam Speks ili Stiven, kako vam se više dopada.
Ona je vidovita, i mi smo vidoviti.
Molim? -Nema veze.
Jeste li ovde na putovanju? -Teško je pričati tome.
To je malo poverljivo.
Radi se o manifestiranju duha kuće Teda Korse.
Poznajete li ga? To je dole niz ulicu sa leve strane...
Mi se rešavamo duhova.
Ono što hoće da kaže, mi smo lovci na duhove. Nas troje.
Mi smo kao policajci, samo što ne hapsimo ljude.
I ja sam zabavan većinu vremena, takođe mogu biti smešan.
Mislim da je bilo dovoljno, momci.
Ja sam nekada davno živela u toj kući.
Dobro za vas, vi ste otišli.
Ja pravim budalu od sebe, mi pravimo...
Ne, ne pravite.
Drago mi je da sam vas upoznala.
Tata, ovde smo. -Drago mi je da sam te video. -Takođe.
Zdravo, Kristijane.
Da li sam postala tako stara?
Zar nećeš ništa reći?
Nemam ti ništa reći. Devojke, dođite. Idemo.
Tek smo došle. -Saslušaj me...
Ja sam još uvek tvoja sestra i...
To bi nešto značilo, ako bi ja odlučio da znači nešto,
ali ja sam odlučio da ne znači. -Molim te, Kristijane.
Samo želim da čuješ moju verziju. Nisam znala da će tako ispasti.
Mislio sam da možeš videti budućnost.
Da li je ovo stvarno tvoja sestra? -Nije, idemo! -Jesam, jesam!
Ja sam njegova sestra! -Slušaj me...
Kada smo bili deca, strašila si me.
Užasno si me plašila sa pričama o čudovištima iza crvenih vrata.
I onda si otvorila vrata i otišla. Napustila si me.
Ostavila si me kod pravog čudovišta, našeg oca.
Ne želim ti zlo, ali drži se dalje od nas, Elisa.
Drži se dalje od nas.
Kristijane.
Kristijane!
Glupa sam što sam se uopšte vratila ovde.
Nisi. Ti pomažeš ljudima, to je ono šta radiš, sećaš se.
Elisa. Žao mi je.
On nekad zna biti nerazuman.
Kada uzmem u obzir gde je odrastao, to je savršeno razumljivo.
Nikada nam nije govorio ništa o svom detinjstvu
i nikada nismo videli nijednu fotografiju.
I nikada nam nije rekao bilo šta o tebi.
Ostavila sam ga, a nisam to trebala uraditi.
Znate, on je sjajan otac?
Mnogo ga volim.
Nemaš pojma koliko sam srećna što to čujem.
Takere? Imaš li još onu sliku što smo izradili?
Da, imam.
Takere? Takere, trebaš mi. Dođi.
Izvoli.
Daj to svom ocu i reci mu da sam to slikala u našoj staroj sobi.
Mislim da će biti veoma iznenađen da to vidi.
Tako mi je drago da sam vas upoznala!
Testiram. Jedan, dva. Čujete li me, ljudi?
Videla sam crvena vrata.
Entitet koji je ubio moju majku je prošao kroz njih.
Ne razumem. Crvena vrata? Svi to mogu videti.
Ne radi se o pravim vratima, već metafizička.
Sećaš li se kad sam otišla dalje da potražim Gven Brener?
Naišla sam na crvena vrata. I prošla sam kroz njih
i otišla sam dublje.
Kada bi saznala šta ona znače...
možda bih mogla zaustaviti tu stvar što progoni ovu kuću.
Ovo bi moglo pomoći.
Sinoć sam razgovarala sa tobom.
Jesi li tu? Čuješ li me?
Uzela si nešto od mene.
Zašto?
Zašto si mi rekla: "Pomozi joj"? Da pomognem kome?
Ovamo.
Jesi li to ti?
Zazviždi jednom za da, ili dva puta za ne.
Jesi li ti ona žena koju sam sinoć videla?
Da li u ovoj kući postoji entitet, koji želi nauditi Tedu Korsi?
Jesi li ti taj entitet?
Pokušavaš li mi nešto pokazati?
Da li je ono što mi želiš pokazati iza ovog zida?
Ključ.
Hvala.
Šta mi želiš pokazati?
Pomozi joj!
Pomozi mi.
To nije duh.
Moj Bože.
Razbiću lance. -Ne, nećeš.
Odmakni se od nje! Zamolio sam te za pomoć da se rešim duha.
Pomoć da ga se rešim.
Zašto ste morali sići dole?
Zašto? -Tvoj duh nas je doveo ovde.
On je u mojoj glavi.
U mojoj glavi.
Da li je to tvoja prijateljica? Da, jeste.
Jesi li tu, Speks?
Speks!
Šta?
Njeno ime je Mara Dženings.
Ona je medicinska sestra iz grada, oko 16 km odavde.
Ona se vodi kao nestala već 4 meseca.
Hoćete li ostati ovde još par dana?
Biću ovde. -Trebaće mi izjave od svih vas. -U redu.
U svetu ima mnogo demona koji su živi...
i ti si zaustavio jednoga.
Hvala ti, Elisa.
Tata, to je ludost. -To je nešto što moram učiniti.
Moram je pronaći. Pištaljka. Srebrna pištaljka.
Slušajte, ja sam u kontaktu s duhovnim svetom
i duhovi mogu naterati ljude da čine loše stvari u stvarnom svetu.
Neki od tih ljudi zatraže moju pomoć.
Za vas je to čudno, ali to je za mene stalni posao.
Ali ovo je bilo drukčije.
Ukleta kuća je bila moja kuća.
Nije ovde.
Idem da ga proverim.
Zašto bi vas Korsa pozvao,
znajući za rizik da biste mogli pronaći Maru?
Ta progonjenja mogu biti tako zastrašujuća.
Možda strah od nepoznatog...
povrh toga i strah od toga da će biti uhvaćen.
Možda je i hteo biti uhvaćen.
Šta je? Šta je bilo?
Izvinite. Moj um vidi neke stvari.
Verovatno šok nakon svega ovoga.
Trebam li vam još? -Ne.
Hvala vam.
Tata? -Dođi dole, dušo, našao sam pištaljku.
Tata?
Šta ti radiš ovde? -Ne možeš je pronaći, zar ne?
Šta joj se desilo? Gde je ona?
Sve smo pretražili. -Niste sve.
Moj Bože.
Imodžen, zovi hitnu pomoć! Odmah!
Kako ste znali, gde je ona?
Šta joj se desilo? -Postoji neko zlo u toj kući.
Ja sam ga pustila u ovaj svet.
I mislim da je zbog toga Ted Korsa uradio to što je uradio.
Sada želi dušu tvoje sestre
i ja ću ga pronaći i završiti sa ovim još večeras.
I ja vidim neke stvari.
Kada sam bila mala devojčica,
zaspala sam i onda sam napustila svoje telo i izašla iz sobe
sve do susedne kuće jedne starije žene.
Rekla mi je da odlazi sa ovog sveta i da ide na drugi.
Tata mi je rekao da je ona umrla dan ranije.
Rekla sam mu da to već znam...
ali on nije bio presretan što to čuje. -Imodžen, idemo.
Ne, ja ću ostati.
Samo mi veruj, u redu?
Idemo, momci, da uzmemo naše stvari.
Idemo u kući i počinjemo.
Želim da privučem pažnja svih duša u ovoj kući.
Želim stvari koje su Korsi bile važne.
Speks, ide gore.
Gore ima Biblija koja mu je bila veoma važna.
Crvena verzija King Džejmsa. Idi pronađi je.
Povedi Imodžen sa sobom. -U redu.
I ne ispuštaj je iz vida. -Neću.
Taker i ja idemo do skloništa u podrumu.
Ja dobijem lance smrti, dok on traži knjigu s lepom devojkom?
To nije demokratija.
Ti si jedini kome verujem da siđe dole sa mnom.
Ne povlađuj mi.
Zašto ste se vi tako obukli?
To je bila Elisina ideja. Ona... ona nas je obukla.
Ne, obično moj je stil mnogo opušteniji.
Šta je? -Čoveče.
Povesno. Vredi mnogo.
Ozbiljno. Hajde da pronađem tu stvar.
Zar ne vidiš? Svi imamo hobije.
Vidim. -Ne možemo samo raditi.
Uživati u nečemu. Ići na sastanke...
ili nešto slično.
Nešto je ovde.
Osećam.
Želi me upozoriti.
Trebao bih... Pomeri se. -Da, gospodine.
Vreme je za spavanje.
Poznajem tu spavaćicu. -Ovo će ti pomoći da zaspiš.
Molim te, nemoj me terati da to pijem.
Molim te, pusti me!
Jesi li čuo to? -Čuo šta?
Moj brat ne veruje da si ovde. -Kristijane!
Neko je u vešernici.
Ovde nema nikoga.
Ne možeš me kažnjavati zbog toga.
Zbogom, Ena.
Nije bila mrtva.
Moj otac je uradio istu stvar, kao i Korsa.
Žena koju sam videla u ovoj kući pre toliko godina, bila je živa.
Mogla sam joj pomoći,
dopustila sam da je ubije.
Dolazi odavde.
Njena smrt je bila moja krivica.
Sve dok je ne oslobodim, gde god da je ostavio, biće zarobljena u mraku.
Izgubljena.
Idem dole.
Pomeri se.
Samo napred.
Žao mi je.
Izneverila sam te.
Moj Bože.
Gde ideš? Elisa?
Nisi bila jedina, Ena.
Elisa.
Gde sam to? -Ti si na posebnom mestu,
gde duše idu. -Ko si ti?
Ja sam... prijateljica.
Ne želim biti ovde. Ne želim da idem, gde duše idu.
Elisa... bez obzira šta tvoj otac kaže.
Moraš nastaviti raditi ono što radiš?
Nikada se nemoj bojati svojih mogućnosti.
Tata ne misli tako kad vrišti na mene.
On se boji... čoveka s ključevima.
On sve kontroliše.
On je otvorio sva vrata.
On je otvorio sva crvena vrata? -Da.
Čovek s ključevima kaže da sam mnogo moćnija nego što znam.
Kaže da želi da mu pomognem da otvori sva vrata.
I kaže da će učiniti sve da dođe do mene.
On je iza tebe!
Napusti ovo mesto!
Elisa? Probudi se!
Elisa!
Speks!
Ovde. Stavi je na krevet.
Ona je na drugoj strani. -Neko joj mora otići pomoći.
Da, a ko će to uraditi? Ja to ne mogu. Možeš li ti?
Nisam rekao... -Ja to mogu.
Mogu joj pomoći.
Zapravo, ja nikada nisam nikoga hipnotisao.
I ja nikada nisam bila hipnotisana.
Onda ne možeš znati šta radim pogrešno?
U redu...
Vežba... ovo je malo...
Mislim da treba da gledaš u moj prst.
E. T.
Imodžen. Baš je kul?
Samo gledaj u ovo...
fokusiraj se i opusti.
Zamisli da je tvoje telo napravljeno od vode,
a ti si u okeanu. -To nema smisla.
Šta? -Napravljena je od vode i ona je u okeanu.
To znači da je ona okean.
Hoćeš li ti ovo uraditi?
Hvala ti. -Ja ću i dalje biti ovde.
Ne dodiruj subjekt. -Ne diram. -Skloni se.
Zatvori oči...
i osluškuj kako sat kuca.
Fokusiraj se na to.
Ja ću brojati od pet unazad...
kada kažem jedan, ti ćeš biti hipnotizovana.
5. 4. 3.
2. 1.
Klimni ako me čuješ.
Kada kažem sada, otvorićeš oči vratićeš se.
Ja ću ti pomoći.
Crvena vrata.
Crvena vrata. To su vrata koja je Elisa spominjala.
Ovo je to mesto.
Ja ne mogu ući unutra.
Ako me on vidi...
opet će me oteti.
Veruj mi. Naći ćeš ono što tražiš.
Elisa?
Da li ikada misliš o ljudima koji su osuđeni na električnu stolicu?
Ponekad.
Jeste li se ikad zapitao, gde oni idu?
Zaboravljaš jednu stvar, ovo si radila celi svoj život, Elisa...
ti si to tražila. -Ne! Nemoj, tata!
Mora da nauči da je nemoguće da neko voli osobu kao što je ona.
Nemoj! Prestani!
Nemoj, tata, molim te! Ne! Ne! Nemoj, tata!
Neki se ljudi boje takvih mogućnosti i moj tata je jedan od njih.
Nećeš me više povređivati!
Da li si videla duha? Samo reci da nisi ništa videla.
Ne možeš me kažnjavati zbog toga. Nisam to želela, nisam to tražila.
Ubila si svoju majku.
Elisa!
On je u mojoj glavi. On je u mojoj glavi
Moj otac je uradio istu stvar kao Korsa.
Moj otac je bio tvoja marioneta.
Više te neću hraniti sa mržnjom, demone!
Možeš jebeno krepati od gladi!
Elisa!
Ne!
Ostavi je na miru!
Ako želiš uzeti nekoga, uzmi mene!
Pusti ih.
Melisa!
Sestro! Sestro, pomozite mi!
Žao mi je.
Elisa!
Skloni ruke sa moje devojčice!
Elisa!
Povređena je.
Vrati se u svoje telo. Hajde!
Dušo.
Tata... Elisa...
Spasila me je.
Nemam reči.
Ja već znam, ljubavi.
I meni si pomogla.
Imodžen, probudi se!
Jesi li dobro? -Mislim da jesam.
Ne možete me se rešiti tako lako.
Bolnica.
Zdravo, dušo. -Zdravo.
Dobro sam.
Mislim da je ovo tvoje.
Bio si u pravu, Kristijane.
Ja sam prokleta. Demoni me slede svuda,
ali ja im neću dati ono što žele, ni na jednu sekundu više.
Mržnja je ono čime se hrane.
Ja sam onaj koji ih je hranio.
Isključujući tebe celi život. Opraštaš li mi?
Nikad te nisam trebala ostaviti.
Hvala ti. -Da.
Melisa... Hoćeš li to pojesti?
Slobodno uzmi.
Znate, oduvek sam mislila da se bojim umiranja,
ali sada sam shvatila da se ne bojim.
Bojala sam se umiranja, pre nego što opet budem imala porodicu.
A sada je imam...
Kučkin si...
Rekao sam ti da tu ne parkiraš, samo kažem.
Poslušaj drugara.
On dobije devojku, a ja kaznu.
Ja se vozim napred.
Moraću se vratiti nazad, i platiti ovu kaznu.
Daltone.
Danas je bilo strašno, bojim se šta će biti noću.
To će se promeniti. Obećavam. Samo budi strpljiva.
Halo? -Izvinite što zovem ovako kasno.
Moje ime je Lorejn. Nekad davno ste upoznali moju porodicu,
kada je moj sin bio dečak.
Sada se to isto dešava mom unuku -Dalton.
Kako znate njegovo ime?
To je ono što ja radim.
Recite Džošu da ću biti tamo ujutru.
Hvala vam. -Laku noć. -Laku noć.
Preveo- Nera76 Obrada na Srpski i adaptacija: Nemanja NS