Так, пане Буркало, усі квитки розпродано.
Це найважливіше відкриття століття, тож кожен воліє його побачити.
Так, преса буде.
Це ваш момент слави, пане Буркало.
Ви не розчаруєтеся. Обіцяю.
Легше, друже.
Червоний код!
Хто залишив клітку відкритою?
Не підходь!
УВАГА! НАПРУГА!
Гаразд, рухаємося повільно.
Жодних різких рухів.
Що це таке?
Отакої!
Е-е...
Хто скаже пану Буркало?
ЕВЕРЕСТ
ВІДВІДАТИ ЕВЕРЕСТ
Праворуч.
-Агов, покидаємо м'яча? -Може, пізніше.
-Номер два, дуже гостра. -Шіє-шіє.
Ні, я зустрічаюся з Пеїлін, але...
Та, може, я заїду.
Чудово, якщо зможеш заскочити.
Ї! Я пішла на роботу. Ї?
Ти прокинулася?
Бувайте. Усім гарного дня.
Агов. І хто ти тепер?
Знаменитість?
-Куди ти йдеш? -У справах.
У справах? Яких справах?
Це ж літні канікули. Тут або вчишся, або відпочиваєш.
Я так скажу.
-Будь обережна. -Звичайно.
-Не запізнися на вечерю. -Спробую.
-Заведена? -П'ятки горять.
-Жодних хлопців. -Що? Ні.
-Тобі потрібні гроші? -Мамо, Най Най, у мене все під контролем.
Бувайте.
Гаразд. Бувайте.
Що такого вона робить увесь день?
Отакої! Вибачте.
-Вибачте. Ноги. -Агов!
Залиште мене в спокої.
Отакої!
О, мої дітки. Грошовий переказ?
Вибачте, виключно готівкою.
Ми повернемося за кілька годин.
-Привіт, маленький. -Ти мені не мама!
Тож, Чене, їдеш до Шуо на вихідних?
Ні. Я їду до Пекіну поступати в універ.
-На медичний. -Круто.
Будеш лікарем?
-Вогонь. -Знаю, а як же?
О. Що за сморід?
Схоже, вона ночувала на смітнику.
Селфі!
Він проривається зліва.
Тоді справа. Іде на закидання м'яча!
Отак! Агов, Ї.
Покидаєш м'яча зі мною? Ну ж бо.
Вибач, Пенґу. Часу немає.
-Спитай когось іще. -Хтось іще замалий.
А дехто надто вправний.
Давай, Ї, ти давно зі мною не грала.
Пенґу, я весь день працювала.
Нехай твій кузен зіграє з тобою.
Так, заїду за тобою завтра. Світове шоу о восьмій.
Бувай.
Як завжди, у нього побачення.
Стій, Ї, дивися.
Поїхали.
Три, два, один.
Зупинка. Чепуріння.
Агов, Ї, я відчуваю твій сморід. Ти ж у курсі?
Ти вмієш розмовляти?
Крем після гоління залишився чи пішла вся пляшка?
А що? Сподіваєшся позичити? Тобі не допоможе.
Дуже смішно.
Може, скинемо напругу на майданчику?
Забудь, Пенґу, ще зачіску Чена зіпсуємо.
І нові черевики.
Ці красені не для баскетболу.
Іншим разом, добре, кузене?
Ти так завжди кажеш.
Сорок вісім лайків. Круто!
Не кажи. Я знаю, що ти думаєш, тож мовчи.
Її більше немає вдома.
-Ма. -Це все, що я скажу.
І більше ні слова.
Тож це все? Так її й залишимо?
Я ніколи не залишу Ї.
Нам обом відомо, через що вона проходить.
Вона сумує за татом. Як і ми з тобою.
Якщо бути терплячими, не тиснути на неї, тоді, може...
Ї, це ти?
Ми чекали на тебе, щоб поїсти.
Я поїла на зворотному шляху, тож не голодна.
Їсти треба або тут, або там. А не на ходу.
Ось що я скажу.
Ї, може, посидимо разом сім'єю?
Сім'я.
Ти маєш поїсти.
Ти ж не хочеш бути такою маленькою, як мама?
-Я в нормі. Дякую, Най Най. -Ї, зачекай.
Пограєш нам на скрипці після вечері? Що скажеш?
-Пам'ятаєш, як ти грала... -Я не можу.
Не можеш? Чому?
Бо я...
Я її продала.
Я... Вибач.
Ні.
Я поїду в цю подорож.
НАША ПОДОРОЖ КИТАЄМ
Одного дня.
Ні.
Га?
Затримайся. Щось є на дві години.
Нічого немає. Летімо далі.
«БУРКАЛО ІНДАСТРІЗ»
Привіт, мамо. Бувай, Най Най.
Вибачте.
АПТЕКА
Бах! З'явилося з нізвідки.
А тоді зникло.
Бачили, куди пішло?
Жіночко, я ж сказав: зникло.
Що це взагалі таке було?
Дозвольте відшкодувати ремонт вашої вантажівки.
-Невеличка компенсація за мовчання. -Це ж хабар.
-Най Най, це дивно. -То нарешті зголодніла?
О, так. Умираю з голоду.
Нехай охолонуть. Обпечешся.
Я постійно повторюю твоїй матері, що тобі треба пригальмувати.
Проводити більше часу тут, вдома із сім'єю.
-Оу. -Пані Лу сьогодні дзвонила.
Каже, ти ремонтуєш її комп'ютер.
А пані Юен із четвертого поверху
каже, що ти стрижеш нігті її пуделю.
Добре, що в тебе є амбіції.
Ніхто не хоче ледачої онуки.
Але ти постійно зайнята.
Навіщо ти все це робиш?
-Просто люблю бути зайнятою. -Ї?
Поговоримо пізніше, Най Най.
Не треба хвилюватися.
Ти б слухала, що каже Най Най.
Агов, хлопчику.
Або дівчинко.
Ти голодний?
Оу!
Так, точно хлопчик.
Отакої.
Не знаю, звідки ти, але...
точно не звідси.
Залишайся тут, гаразд? Є люди, що тебе шукають.
Ні. Гаразд.
Ні. Будь ласка, не плач.
Чекай.
Мій тато грав для мене. Це завжди мене заспокоювало.
Тепер краще, так?
Це...
Ні.
Добраніч, сончику.
ВІДВІДАЙТЕ ЕВЕРЕСТ
Чекай. Ти знаєш це місце?
Це... твій дім?
Розумієш, дім?
Не може бути.
Гаразд.
Ну ж бо.
Створіння з гори Еверест.
«Вважається, що це не більше, ніж казка чи міф,
та прихильники плекають надію на те, що ці істоти справді існують».
У мене єті на даху.
Капітане, ви особисто відповідальні
за втечу цієї огидної істоти.
Ви задієте весь існуючий автопарк,
або я відправлю вас назад у супермаркет працювати на касі.
Так, сер. Зрозумів.
Увага всім підрозділам. Увесь транспорт — на вулиці.
НАША ПОДОРОЖ КИТАЄМ
Я вів м'яч, а хлопець такий: «О ні!» А я: «О так».
-Зіграємо разочок? -Не можу. Най Най зіграє.
Агов, Най Най, пограємо в м'яча?
Ти ж знаєш: я граю лише на гроші.
Чогось бракує.
Що там?..
Пенґу, бери свого кузена Чена і дізнайтеся, хто вкрав мій кондиціонер.
Біжи, хутко.
Агов. Що ти тут робиш?
Тебе хтось побачить.
Де ти це взяв? Ні.
Віддай назад, негайно!
Ти мене чуєш? Відпусти!
Пенґу, це нелогічно. Навіщо тягти його на дах?
-Хлопці, щось забули тут? -Агов!
-Відійди від неї! -Ні. Стійте.
Усе, я викликаю поліцію. Алло?
-Алло? Так, тут... -Чене, не треба.
-Дикий звір на даху. -Чене.
-Ні. Зупинися, Чене. -Так.
-...дикий звір. -Додай гучності.
Так, на Хепінг Роуд. Прошу, швидше.
Це він. Це єті. Дзвони пану Буркало.
Чене, що ти наробив? Він не загроза.
Подивися на нього. Це єті.
Круто.
Що? Ні, єті не існують.
О ні. Вони повернулися!
Ти маєш бігти. Давай. Біжи. Негайно.
Чекай. Ні.
Ні.
Зачекай.
Ї!
-Він украв Ї. -Скоріше викрав.
Ходімо, Пенґу.
Ї!
-Ми нізащо не наздоженемо їх. -Привітики, Чене.
Привіт, дівчата.
Отакої! Скільки в тебе дівчат?
Скоріше!
Отакої!
Оу.
Вони наздоганяють.
Ціль на прицілі.
-Друже, ти відключив Дейва. -Е, так, ми їх загубили.
Пильнуйте ціль увесь час.
Воно не має вибратися з міста.
-Обережно! -Тримайся, Пенґу.
Он там! Он вони.
Отакої!
Оу.
Гадаю, ми відірвалися. Дивися, там, унизу.
Корабель залишає місто. Ти маєш на нього потрапити.
Зайняти позицію.
-Ось вона! -Боже мій!
Стріляйте.
Що?
З ним дівчинка?
Ні. Як їй врятуватися?
-Чекай. Котра година? -Восьма. А що?
Початок світового шоу.
Давай, Ї.
Де вони?
Зникли.
Зрозуміло. Вони зникли.
А я мертвий. І не глузуй із мене.
Уперед! На пошуки!
Он вони де. Ходімо, Пенґу.
Туди. Ось він.
Сідай на корабель. Коли він дістанеться суші, не зупиняйся.
Не зупиняйся, поки не знайдеш свою гору, поки не опинишся вдома.
Гаразд? Дім.
Тобі вже час. Давай!
Ховайся.
Ї!
Ї, ти в порядку?
О ні.
Ні, Ї. Навіть не смій!
Ї!
Гадаю, я їду з тобою. Евересте?
Ї?
Ї, ти здуріла?
-Почекайте на мене! -Пенґу! Ні!
Ні!
Пенґу!
Я за тебе відповідаю.
Твоя мама мене вб'є.
Мої красені.
Ні.
Гадаєш, це смішно?
Знаєш, скільки я за них заплатив?
Про що ти думала, Ї?
Ти мене в таку халепу втягнула.
Я такий злий на тебе зараз.
Знаєш що? Я навіть розмовляти не можу. Такий я розлючений!
Оприлюднення за тиждень, капітане.
І як тепер мені довести, що єті існують, коли в мене немає єті?
-Е... -Мовчати!
Пішов.
Докторе Заро, і що тепер робити?
Буде вся наукова спільнота, уся преса.
Увесь світ там буде, щоб подивитися на власні очі.
Пане Буркало, багато рідкісних і екзотичних тварин
ви назбирали за всі роки.
Наприклад, ці змії.
У вас єдиного в світі є виводок рідкісних змій-гелготалок.
Назад! Униз.
Залізьте назад у свої нори, дивні змії.
Сер, будь ласка.
Ці істоти треба поважати.
-З них вийде хороший ремінь. -Пане Буркало, вони єдині в своєму роді.
Єдиний у своєму роді ремінь.
Ремінь, що гелготатиме? Чи я його хочу? Не певен.
Приберіть їх геть.
Стійте, а скільки має бути змій?
А що?
Ми обіцяли публіці єті, і нічого іншого його не замінить.
Нічого!
Мені байдуже, живий єті чи мертвий.
Він мені потрібен.
-Ваша піщанка мене лякає. -Це тушканчик.
Герцогиня — тушканчик-альбінос, і вона теж єдина у своєму роді.
Сер, як у зоолога в мене є місія
захищати всіх тварин,
особливо рідкісних і екзотичних.
Це єдина причина, з якої я погодилася знайти вам єті.
І ви це зробили.
На кілька днів ми його отримали,
але я не можу оприлюднювати це з порожніми руками.
З мене більше не будуть глузувати.
Нізащо!
Є новини, пане Буркало.
Щодо твого звільнення?
Портовий робочій бачив істоту з якимись дітьми на вантажній баржі вчора вночі.
Докторе Заро, ви найкраща у своїй галузі.
Будь ласка, допоможіть його повернути.
За однієї умови.
Ми повертаємо його живим.
Пообіцяйте мені, що він не постраждає.
Добре. Гаразд.
Капітане, куди ця баржа прямує?
Е...
Так, ма. Пекін...
чудовий. І гуртожиток...
Гуртожиток чистий.
-Пенґ? А, Пенґ... -Подивися на ці зуби.
-Пенґ у нормі. -Дай мені.
О, так, Ї теж поїхала.
Так. Вона... обирає університет.
Содова? Оце так!
Мама мені не дозволяє її пити.
Лови!
Агов, Евересте, ходи сюди.
Скільки ми пробудемо тут?
О, вибач.
Їжа в кафетерії трохи жирна.
Ну, мені час іти, ма. Бувай.
Не віриться, що ти змусила мене брехати мамі.
Обожнюю!
Гаразд, Евересте, дивися.
Спочатку проходиш Жовту гору.
Тоді річку Янцзи.
І ця річка приведе тебе в Гімалаї,
а там нарешті й Еверест.
Ось як тобі дістатися дому.
Отакої, чекай. Гора Еверест?
Ні. Це за сотні кілометрів звідси.
Насправді, тисячі.
Сподіваюся, він подолає цей шлях.
Він... Здається, він може.
Дивіться, скільки там людей.
-Привітики! -Пенґу, пригнися!
Оу!
Так, треба сховатися.
«ШУГА-КОЛА»
Чекайте, а чого ми все ще рухаємося?
Е-е...
бо ми більше не в порту.
Що? Ні!
Знаєш, я ніколи не була за містом.
Отакої.
Повірити не можу, як тут прекрасно.
А мені не віриться, що я не їв 24 години.
Я вмираю з голоду.
О. Друзі, мені треба в туалет.
Потерпи.
О ні. Йому теж треба в туалет.
-Випустіть мене звідси. -Не можу.
Геть із дороги!
Де тут туалет?
Моя голова.
-Я в нормі. -Добре.
Давай, ну ж бо.
Одна рисочка. І цього достатньо.
-Достатньо для чого? -Щоб купити білети додому.
Гаразд, наступний корабель відпливає о п'ятій,
тож сподіваймося, що в нас є час дістатися порту.
Пенґу, ходімо.
Так, офіціанте. Я готовий замовити.
Мені вареники з м'ясом, що робить Най Най. З подвійним м'ясом.
-Гаразд, Пенґу, підводься. -І шматочок м'ясця окремо.
-Він що... Навіщо він це... -Тихіше.
Він муркотить?
Що таке? Отакої.
Що це робиться? Отакої.
-Це що... -Лохина?
Їжа!
Друзі, вони смачнючі.
Не може бути. Це неможливо.
Це не смішно, ясно? Це ж кашемір.
Чене?
І що тепер?
Евересте, зроби щось.
Біжимо!
Атакують!
-Біжи! -Біжи швидше!
О ні!
Рятуйся, хто може!
У мене влучило! Скажіть вареникам Най Най, що я їх люблю.
Агов, Чене, ти наївся?
Скажімо так: лохина в мене в таких місцях, де не має бути.
Ходімо, Евересте.
Гаразд. Дивися й учися.
М'яч у кошик.
-Я виснажена. -Що?
Чому ти зупинилася?
Бо через п'ять хвилин
ми не бачитимемо рук перед собою.
Саме тому треба йти далі. Гаразд?
Давай, Пенґу. Маємо повернутися в порт.
-Вранці так і зробимо. -Так!
Тут їх так багато.
Комах?
Зірок.
Чому вони дошкуляють тільки мені?
-Може, це комахи-дівчата? -Дуже смішно.
Мама казала, що зірки — це наші предки, які завжди за нами наглядають.
Моя мама теж.
Мій рюкзак! Пенґу!
О ні! Чудово. Зв'язку немає.
Я повністю відрізаний від соціуму.
От так трагедія.
Так, Ї, саме трагедія.
На відміну від тебе я люблю друзів.
-Я не з числа якихось... -Одиначок? Ти це хотів сказати?
Щоб ти знав, я сама обрала бути одиначкою.
Це інша справа, ясно?
Добре, бо вранці ми з Пенґом повертаємося до міста.
-Я не можу його покинути. -Ї.
Ти бачив, на що він здатен. Він неймовірний.
Він... чарівний.
О, тепер він ще й чарівний єті.
Ти розумієш, що це безглуздо?
Згадай, що сталося з лохиною.
Це не він. Якийсь природний феномен.
Просто я ще не можу його пояснити.
Один, два, три, чотири. Пальці вгору й уперед!
Агов, це шахрайство!
Ви двоє коли-небудь вгамуєтеся?
Боже мій, я починаю розмовляти, як мої батьки.
Точно!
Ось чому вони так добре порозумілися.
Еверест — ще дитина.
Він того самого віку, що й Пенґ, лише за мірками єті.
Припини себе бити.
Та невже. Хіба може цей велетень бути дитиною?
Чекай. Я тобі доведу. Евересте, ходи сюди.
Це ти.
А це твої батьки.
О. У тебе очі твоєї мами.
Не хвилюйся. Я подбаю, щоб ти дістався дому.
Що ти робитимеш? Підеш із ним на Еверест?
Можливо, і піду.
Чене, йому треба повернутися до родини.
А твоя родина? Вони не сумують за тобою?
Завжди зайнята, дома не буваєш. У чому річ, Ї?
Не кажи мені про родину.
Ти гадки не маєш.
Ти не уявляєш, ти...
У тебе легке життя, Чене.
Ти справді хочеш бути лікарем?
Чи просто думаєш, не знаю,
що тобі личить білий?
Добре. Називай мене поверхневим, якщо хочеш.
Я хоча б не плекаю ілюзій.
Байдуже, що ти вважаєш мене навіженою.
Ти нестерпна.
Га?
Це Ї?
Чекай. Не зупиняйся.
Дуже гарно.
Най Най казала: ти припинила грати після смерті батька.
-Пенґу! -Нічого, Чену, справді.
Це скрипка твого батька?
-Знаєш, хороший був у тебе тато. -Дякую, Пенґу.
Краще вирушати, якщо хочемо дістатися річки Янцзи.
-Ти з нами? -Так. Перевірив,
що із селища Даху човни ходять щогодини.
Гаразд, там ви з Пенґом сядете на човен до міста, а я...
Проведу Евереста додому.
Той корабель приплив учора вранці.
Ми розвантажили його, але нікого не знайшли.
Не проти, якщо ми його обшукаємо?
-Є щось? -Ні, капітане.
-Він тут був? -Так.
Здається, йому подобається содова.
Зупиніться!
Там, унизу.
Що це було?
Вибачте, докторе. Їх і слід прохолов.
Сер, єті зник.
Я так давно не був на природі.
-Сер, ми... -Подивіться на це дерево.
Це чудове дерево.
Дивіться, які кольори.
Мені подобається це дерево.
Ти, зруби його й у мішок.
-Зараз, сер. -Стане в нагоді в моєму пентхаусі.
Поряд зі мною.
-Пане Буркало. -Точно. Що? Що таке?
Треба поділитися на загони, щоб охопити територію.
Капітане, повеселімося.
Так, сер.
Тож на карті селище — в одному сантиметрі.
Тобто уже недалеко.
Мабуть, по ту сторону...
Жовтої гори.
-Отакої. -Заждіть.
Ми ж не підемо туди.
Дай, Евересте, я тебе випереджу.
Діти, заждіть там.
Евересте, поглянь. Загадай бажання.
Ні-ні. Це для бажання.
Ногу звело. Зупинимося.
Добре. Якщо тобі треба.
Бажаю стати суперзіркою баскетболу.
Могутній Пенґ починає грати в чемпіонаті!
Чекай, це дрон? Круто!
Гаразд. Не круто. Не зовсім.
О ні. Це ті люди з міста.
Казав тобі: божевільна ідея.
-Капітане, є зображення. -Зрозумів.
Ці маленькі крадії вкрали мого єті.
-Везіть нас туди. -Наглядайте за ними. Ми їдемо.
І що тепер?
Хотіла б я, щоб звідси був вихід.
-Що це таке? -Отакої!
Ї, стережися. Це небезпечно.
Евересте, ти впевнений?
Ні, Пенґу! Злізай негайно!
Агов, Пенґу!
-Чене, стрибай! -Стрибай!
Ні, спускайся! Дай руку!
Тримаю.
-Зустрінемося в селищі біля річки! -Ми там будемо!
Бережи Пенґа!
-Отакої. -Оце так!
-Неможливо! -Так!
Ой-ой! Тягнемо разом!
О-оу.
Оу!
-Ти теж це бачиш? -Це що, гігантська...
кульбаба?
Гігантська кульбаба?
Облиште дуркувати й дістаньте мого єті!
Так, сер. Спускаємо його.
Так! Скуштуйте оце, дрони!
-То хто скаже пану Буркало? -Не я!
-Допоможіть! -Куди ми летимо?
Сподіваюся, ти не забився?
Дозволь представитися. Я доктор Зара.
-Я знаю, хто ви. -Невже?
Так. Ви погані люди.
Ваша піщанка мене лякає.
Хлопчик знається на піщанках. Він мені подобається.
Погані? Ти все неправильно зрозумів.
Цей дикий звір непередбачуваний і навіть небезпечний.
Ми намагалися врятувати твою подругу, коли єті її викрав.
Він дійсно викрав її.
Слухай, дурнику!
Єті належить мені. Це мій єті, і я хочу його назад!
Ясно? Просто кивни.
-Пане Буркало, будь ласка. -Ой.
Гаразд, слухайте.
Мені треба знайти мого кузена й подругу
та повернути в місто живими і здоровими.
Я можу доставити їх у місто,
але треба знати, де вони є.
Ти знаєш?
Цей єті — вершина моїх досліджень.
Він мені дуже потрібен.
Я не знаю, де вони є, але знаю, де будуть.
Згрупуйтеся!
Евересте.
Ні, я тут.
Це було неймовірно, Евересте.
Ти нас врятував, а тепер ми...
Де ми?
Далеко від Чена.
Так, але він сам винуватий. Мав би встрибнути.
Чому він просто не стрибнув?
Він стрибнув. На той корабель у місті.
Саме це йому влаштувало цю подорож.
Так, але він просто хвилювався за тебе. Ти його сім'я.
-Ї, він і про тебе так думає. -Що?
Привіт, черепашко.
Евересте, Чен казав, що Ї наче його молодша сестричка в дитинстві.
Вона завжди знаходила шкоду,
тож він мав за нею наглядати.
І зараз наглядає.
Гадаю, треба вирушати.
Не хвилюйся, я виведу нас звідси. Ходімо.
Поклади їх, Евересте.
Раптом я його побачив.
Єті. Справжній єті.
Холодний погляд його очей.
Він намагався мене вбити!
Я мав захищатися. Я замахнувся льодорубом...
А він зник.
Ані слідів. Нічого.
Я повернувся, щоб розказати світу, що сталося, але без доказів...
вони посміялися з мене.
Вони глузували з мене.
Ви провели всі ці роки, намагаючись дістати докази?
Еге ж.
Я звик дивитися на світ зверху вниз.
Неймовірно, що відчуває маленька істота, дивлячись знизу вверх.
Пане Буркало, нам завтра рано вставати.
Завдяки Чену ми знаємо, де буде єті.
Так.
Герцогине. Так тебе звуть?
Ти мила у своїй огидній манері з оченятами-намистинками.
Ніг не відчуваю.
«Не хвилюйся. Я виведу нас звідси».
Про що я думала?
Ми геть загубилися.
Еверест ані трохи не біля своєї гори, а Чен...
Чен, може, потрапив у халепу, і це...
Це моя провина.
Чен казав, що ця подорож — божевільна ідея...
Може, він і правий.
Зараз він би нам став у нагоді.
Так. І його карта на телефоні.
Усе добре, Евересте. Це просто парчевий короп.
Дивно. Навіщо вони пливуть проти течії?
Вони намагаються дістатися дому.
-Так, повернемо його назад. -Гадаєш, йому вдасться?
Він має спробувати.
Знаєш, ця риба — символ завзяття.
Що?
Так мама мені казала.
Це означає, що перед складнощами...
вони не здаються.
Знаєте що? Треба йти далі.
Ходімо, діти, пішли.
Евересте, поклади рибу.
У воду.
-Оу. -Іди геть, огидна істото.
Геть!
Чудово. Звичайно.
Він сказав солоденьким голосом:
«Ти мила у своїй огидній манері з оченятами-намистинками».
Кажу вам, він розклеївся.
Треба діяти швидко.
Якщо той хлопчина правий, і єті буде біля річки,
у будь-який спосіб заваліть його.
Я гадав: єті потрібен живий.
Покупець заплатить, якщо він дихатиме.
Та трохи побитий теж підійде.
Вони все одно порубають його на шматки для експериментів.
А що робити з дітьми?
Якщо хочеш свої десять відсотків, ти позбудешся їх на користь справи!
І цього гризуна теж треба позбутися.
Уяви, як мені тягати його всюди, розігруючи комедію про любов до тварин.
Позбутися Герцогині? Вона ж єдиний тушканчик-альбінос.
Це просто миша, ідіоте!
Агов. Мої ключі.
Отак. Гадаю, з ним усе ж краще.
Не зараз.
Гаразд, що в нас.
Позашляховик? Багато галасу.
Транспортер? Ні.
А цей від чого?
Мило.
Перевірка зачіски.
Добре виглядаєш, Чене. Дякую, Чене.
Гаразд. Зробімо це.
Це нічого. Усе добре. Я тримаю.
Ні. Я не можу.
Гаразд, добре, беріть!
Будь парчевим коропом.
Досить, Пенґу.
Продовжуй пливти.
-Що це було? -Уперед!
Гаразд! Допливли!
Так, але як на нього сісти?
Отакої!
Ось як треба подорожувати.
Готовий, Евересте? Камінь, ножиці, папір.
Ще раз.
Знаєш, Евересте, я...
Я не можу зрозуміти. Як ти робиш дива?
Може, це його дар, як гра на скрипці чи гра в баскетбол.
Еверест говорить із природою.
Що ж... Це дар.
-Ось і селище. -Бачиш Чена?
Крізь цей натовп? Жартуєш?
-Треба нам його відшукати. -А Еверест?
Ворушіться, яки.
Є ідея.
Тягни сюди всю ту мотузку.
-Щось бачиш? -Ні.
Ї, ось він!
Чене!
-Ми його загубимо. -Я побіжу вперед. Залишайся тут.
Твій як дивно виглядає.
Агов, не принижуйте мого яка.
Чене!
-Так? -Ой. Вибачте.
-Ні. -Шукайте.
Він сказав: вони тут будуть.
Хлопець розбив мій байк.
-Дивіться! -Ціль помічено! Ворушіться.
Вони нас знайшли. Пішли. Давай!
Іди, Евересте, давай! Ворушись!
Ні. О ні.
Агов. Підвезти?
Чене?
Ти прийшов.
Звичайно. Чекай, а де Пенґ?
Евересте!
О ні.
А зараз стрибок із закиданням м'яча в корзину
у виконанні могутнього Пенґа!
Дай п'ять! Так!
Отакої!
-Евересте! Пенґу! -Пенґу! Ну ж бо!
Чене, я знав, що ти будеш тут.
Радий тебе бачити, кузене.
Що з твоїми красенями?
Що ж, Пенґу...
красені стали ще красивішими.
Тримайтеся.
Капітане, не дайте їм втекти!
Заждіть. Ця крихітка має кілька козирів у рукаві.
-Швидше! -Намагаюся!
Евересте, зроби що-небудь.
-Швидше, Евересте. -Отакої.
Працює.
О ні. Друзі? Агов!
-Повертай! -Повертай!
Ого.
Це неймовірно.
Пенґу, глянь. Усе добре.
Отакої!
Юх-ху!
Отакої!
Це дивовижно!
Це неможливо.
Давай, Евересте. Зроби більше!
Вище!
Пригальмуй!
-Пенґу! -Де він?
Пенґу?
О ні.
Евересте, ні. Евересте, стримуй себе.
Ні!
Чене. У тебе щось ось тут.
Ні.
О ні.
Ні.
Ї?
Ти в порядку?
Так...
Та скрипка значила для мене все.
Коли ми були маленькі, мій тато грав увесь час.
Кожного вечора, вкладаючи мене спати,
він грав цю єдину пісню саме для мене.
І...
не знаю, та я почувалася, ніби все...
буде добре.
Ї, мені шкода.
Вибач за мої слова.
Надто зайнята, немає вдома. Я...
Ні. Ти правий.
Я завжди зайнята.
Просто... Я не знаю навіщо.
Тобто...
мені його бракує, а я не хочу сумувати.
Я навіть ще не плакала за ним, Чене.
А в родині ми віддалені одне від одного, і я...
Я не знаю... Не знаю, що мені робити.
Ти впевнена, що лише вони віддалені?
Але ти теж була права щодо мене.
Не хочеться визнавати,
але те, що я гарно виглядаю в білому халаті лікаря,
справді спадало мені на думку.
Я жахлива людина.
-Так, ти найгірший. -Справді, так і є.
Ї, слухай: якщо ті люди знайдуть Евереста, ми всі в небезпеці.
Чекай, їм що, відомо куди я його веду?
Вони прямують в Гімалаї, сер.
А сила єті стає дедалі більшою,
що ближче він наближається до гір.
Але ще є шанс піймати вашого єті.
На схилах тих гір є міст.
Як тільки єті його перетне — усе, він змішається з природою.
І більше ми його не знайдемо.
Я ніколи не бачив такої сили.
Це лякає.
Не сходьте зі шляху, сер.
Після цього більше ніхто не глузуватиме з вас.
Ти права.
Капітане, нам знадобиться підкріплення.
-Багато підкріплення. -Так, сер.
-Що для нас значить ця сила? -Що ціна за єті подвоїлася.
Хлопці, знайшли істоту?
Працюємо над цим.
Ось він.
-Ось він. -Ось він.
Серйозно, Дейве?
-Давайте. Швидше. -Евересте?
Ти в порядку?
-Це... -Вовна єті.
Еге ж.
Дивися. Так само гарна й нова.
Ні. Краща за нову.
Агов. А де ти купила ці картки?
Я не купувала.
Це мого тата.
Він збирав листівки з усіх місць, куди хотів нас звозити одного дня.
Усією сім'єю.
Ї, це всі ті місця, де ми побували.
Що?
Не може бути... Як це можливо?
-Неможливо. -Ми всюди тут були.
Крім одного місця.
Статуя Будди в Лешані.
Саме це місце тато більш за все хотів мені показати.
Це... просто неймовірно.
Ти привів мене сюди, так?
Отакої.
Неможливо.
Ого.
Якби тато був тут, щоб це побачити.
Це прекрасно.
Дякую, Евересте.
Це ти зробила, Ї. Ти.
Я?
Отакої.
Давай, Евересте.
Ї.
Ми точно йдемо в Гімалаї.
Облиште, хлопці.
Ого! Гаразд!
Тримайся, Пенґу. Юх-ху!
Ходімо. Якщо підемо, будемо в Гімалаях ще до ранку.
Ті люди не зупиняться, поки не піймають Евереста!
-Так краще? -Можливо.
-Але йти таки треба. -Знаю.
Усе це залишиться, коли Еверест буде вдома?
Тобто наша дружба.
Ми ще будемо дружити?
Звичайно, Пенґу.
Знаєте, мені точно бракуватиме цих зірок.
Так, навіть якщо ми їх не бачимо, ми знаємо, що вони там.
Це ж так круто, правда?
Так, Пенґу, де дуже круто.
Не смішно.
Лохнеське чудовисько? Чупакабра? А коли вони існують?
Боже мій, моє життя — суцільна брехня.
Отакої. Гімалаї.
-Ого. -Неймовірно!
Евересте, дивися.
За цим мостом твій дім.
То чого ми чекаємо? Ходімо!
Евересте! Зачекай.
О ні.
Назад! Оу!
Пішли! Уперед!
Евересте, тікай!
Біжи до своїх гір, поки не пізно.
Капітане, швидше. Хапайте мого єті! Негайно!
Ні, не в ту сторону!
Він рухається!
Це дивовижно.
Пане Буркало, ви втрачаєте свій шанс.
Зарядити транквілізатори.
Чекайте! Не стріляти!
Назад!
Пане Буркало!
Стріляйте!
Ні.
Він їх захищає.
Пане Буркало!
Докторе, я помилявся.
Ви були праві.
Єті треба охороняти.
А найкращий спосіб це зробити — відпустити його.
Хай іде.
Капітане, накажіть своїм людям прибрати зброю.
Виконуйте!
Швидше! Пану Буркало потрібна допомога.
Капітане.
-Вогонь по цілі. -Вогонь!
Вогонь!
Евересте!
-Ні! -Хапайте дітей!
-Евересте! -Ні!
Евересте!
-Попіклуюся, щоб єті був поза грою. -Ні!
Ти більше не втечеш.
-Стій! Тримай її! -Зупиніться!
-Ї! -Ї!
-Ні! -Ні!
-Мінус одна. -Ї!
-Гаразд, по машинам. -Так, сер.
-Зрозумів. Їдемо. -Так, капітане.
-Ні! -Поверніться!
-Ї! -Ї!
Зупиніть машину!
-Це Еверест. -Ні, не може бути!
-Біжімо! Геть звідси! -Уперед!
Сер. Прокиньтеся.
-Ї! Ти жива. -Евересте!
Думав, єті потрібен живий.
Мертвий теж підійде.
Ні!
Так!
Ні!
Евересте?
Ти найнеймовірніша істота, яку я коли-небудь бачив.
І саме через це світ...
не має дізнатися, що ти існуєш.
Вони не зрозуміють. І я не розумів.
А зараз я можу допомогти вам дістатися міста.
Дякую, але...
Я обіцяла Евересту доставити його додому, а це ще не дім.
Збираєтеся піднятися з Еверестом на Еверест?
Це неможливо.
Сер, з усією повагою, та коли Ї щось вирішила,
немає нічого неможливого.
Так.
Холодно.
Та я наполягатиму, щоб ви дещо взяли.
-Дякую. Бувайте. -Дякую.
Не хвилюйтеся. Я чекатиму на цьому місці.
Їм потрібні були наші куртки, Дейве.
Друзі, це й справді довгий шлях нагору.
Евересте?
-Круто! -Гаразд. Ну ж бо!
Отакої.
Так!
Ого!
Евересте, це твоя гора.
-І що тепер? -Не знаю.
Отакої.
-Його батьки. -Ого. Ідеальні для баскетболу.
Нарешті вдома, Евересте.
Дім.
Не можу... повірити, що подорож скінчилася.
Ти правий.
Вона ще не скінчилася.
Дякую, Евересте.
Я ніколи тебе не забуду, Евересте!
-На все добре. -Бувайте.
-Дякую. -Дякую.
-Ма? -Ї? Ти повернулася.
-Як подорож? -Оу.
Ї?
Я так за вами скучила.
Добре, що ти повернулася, онучко.
Відкриєш? Напевно, це хлопці.
Хто хоче вареників із м'ясом Най Най?
Дивися, що я знайшов на порозі.
-Це для всіх нас. -Тихіше! Заходьте.
Для вашої наступної подорожі.
-Діти, як вам Пекін? -Пенґу!
О, він... змінив наші життя.
Он як. Це чудово.
Налітайте, хто є.
Отакої. Тепер розумію, що ти казав про вареники з м'ясом.
Ніхто в світі не любить їх так, як я.
Хіба що ще одна людина.
Хто? Хто це ще любить мої вареники?
-Не смійтеся. Я серйозно. -О, Най Най.
Переклад субтитрів: Олена Козар