DENNE FILM ER BASERET PÅ VIRKELIGE BEGIVENHEDER
DEN 5. JANUAR 1895
Soldater! Præsenter gevær!
Rør trommen!
På vegne af det franske folk har den øverste militære domstol i Paris -
- på sin samling den 22. december 1894 -
- enstemmigt fundet Alfred Dreyfus -
- kaptajn i det 14. artilleriregiment og tjenestegørende ved generalstaben -
- skyldig i højforræderi og enstemmigt dømt ham -
- til deportation til en befæstet indhegning og militær degradering.
Alfred Dreyfus! De er ikke værdig til at bære våben.
I det franske folks navn degraderer vi Dem.
Soldater! De degraderer en uskyldig!
De vanærer en uskyldig! Længe leve Frankrig!
Længe leve hæren!
Hvordan ser han ud, Picquart?
Som en jødisk skrædder, der græder over sit tabte guld.
- Forræder! - Afskum!
Jeg er uskyldig!
Romerne kastede de kristne for løverne. Vi giver dem jøderne. Fremskridt, ikke?
Hvordan var stemningen bagefter?
Som når en sund krop var blevet renset for en plage, så livet kunne genoptages.
En skam, at krigsministeren ikke kan overvære sådan et historisk øjeblik.
- Blev jeg nævnt? - Det tror jeg ikke.
Godt arbejde, Picquart. Vi er imponeret over Deres indstilling under affæren.
- Ikke sandt, Boisdeffre? - Jo, hr. minister.
- Deltog oberst Sandherr? - Ja, hr. general.
- Og hans rysten? - Han kontrollerede den.
Jeg er bange for, hans tilstand ikke bedres.
Når tiden er inde, ønsker vi, at De afløser ham.
Med al ære og respekt så har jeg ingen erfaring med efterretninger.
Så sæt Dem ind i det!
Med Dreyfus' straf viser vi verden, hvordan vi behandler forrædere.
Han skal derhen, hvor han ikke kan tale med nogen, og ingen kan tale med ham.
- Straffelejren i Cayenne? - Nej, bedre endnu.
En øde klippe.
Djævleøen.
Taler man stadig om den fordømte jøde?
- Picquart. De kendte ham da? - Hvem?
- Dreyfus. - Han var min elev på krigsakademiet.
- Fik han en anden behandling som jøde? - Selvklart.
Som advokat ved jeg, at en katolsk officer havde fået en behørig proces.
Er De enig i det?
Han fik ikke en "behørig proces" -
- fordi spørgsmål om nationens sikkerhed ikke kan drøftes i en offentlig retssag.
Men der var masser af beviser mod ham.
Jeg har slet ikke sagt, at Philippe og jeg -
- har fundet en skøn alsacisk restaurant på Rue Marbeuf.
Et glimrende sted.
Hr. major!
- Hr. kaptajn. - Har jeg fornærmet Dem?
Nej.
Som den eneste har De givet mig dårlige karakterer.
Måske deler jeg ikke Deres høje mening om Dem selv.
Så det er ikke, fordi jeg er jøde?
Jeg er yderst påpasselig med at holde følelserne ude af det.
Hvis De skal være så påpasselig, kan der vel være noget om det.
Spørger De mig, om jeg kan lide jøder, er det ærlige svar nej.
Men jeg ville aldrig diskriminere Dem på et fagligt plan.
Det forsikrer jeg Dem. Aldrig.
Georges, lad mig hjælpe.
- Han er i Bruxelles på onsdag. - Kommer du så?
Føler du dig aldrig skyldig?
- Han er ikke min mand. - Du ved, hvad jeg mener.
Hvorfor skulle jeg det? Du var min, før du blev hans.
- Hvorfor giftede du dig dog med ham? - Han friede.
Det gjorde du ikke.
Ved han, vi er sammen?
- Nej. - Hvorfor ikke?
Han ville slå mig ihjel.
- Er du sikker på, han er i Bruxelles? - Det sagde han.
- Hvem er det? - Telegram.
- Major Picquart? - Ja. Tak.
Fra general Gonse. Lederen af efterretningstjenesten.
- Han vil se mig i morgen. - Min skat. Er du i knibe?
Jeg bad til, at denne dag aldrig ville komme.
Oberst Sandherr kan ikke fortsætte som chef for den statistiske afdeling.
- Det er jeg ked af at høre. - De står nu for efterretningsopgaverne.
De forfremmes til oberstløjtnant. Det gør Dem til hærens yngste oberst.
- Jeg gratulerer. - Tak, hr. general.
Sørg for at holde mig informeret, min dreng.
Jeg hader ubehagelige overraskelser. Major Henry vil vise Dem rundt.
- Forventede han ikke at få denne post? - Nej, han er da alt for bondsk.
Hans svigerfar er krovært.
- De er ikke gift, vel? - Nej, hr. general.
Af nogen særlig grund? De kan vel ikke blive udsat for afpresning?
Nej.
Jeg er nødt til at spørge, må De forstå.
Major Henry, kom ind.
Oberst Picquart er den nye chef for den statistiske afdeling.
- Byd ham velkommen. - Skal ske, hr. general.
Oberst.
- Så er vi her. - Jeg troede, den bygning stod tom.
- Ingen forstyrrer os her. - Det tror jeg gerne.
Bachir!
- Godmorgen, hr. major. - Oberst Picquart tager over her.
Bachir kender alle vores hemmeligheder. Ikke sandt?
Hvad er det for en larm?
Man kan høre jer ude på gaden.
Det var bedre.
Politibetjente, meddelere. Nyttige folk.
Oberst Sandherr lod dem opholde sig her, så han kunne holde øje med dem.
- Hvad er det for en lugt? - Kloakken. Hele kvarteret stinker.
Hils på kaptajn Junck og kaptajn Valdant.
- Hvad laver de? - Åbner korrespondance.
Valdant foretrækker den tørre metode. Junck, damp.
- Private breve? - Ikke længere.
- Rør, kaptajn. - De husker Lauth fra Dreyfus-affæren?
Oberst Picquart er vores nye chef.
Hvad er det, De laver?
Det fortæller jeg senere.
De husker vel også Gribelin, vores arkivar?
Oberst Picquart afløser oberst Sandherr.
Det er noget af et arkiv, De har.
Fortsæt!
Her er telefonen.
Mit kontor. Ingen sekretær. Oberst Sandherr stolede ikke på dem.
- Hans kontor. - Det er vel mit nu.
Sådan må det vel være.
Deres nøgler. Hoveddøren, kontoret, skuffen, pengeskabet.
Tak. Hvad arbejdede kaptajn Lauth så på?
Den tyske militærattachés breve. Oberst von Schwartzkoppen.
- Private breve? - Ja.
- Ved ministeren det? - Vi følger med glæde oberstens eventyr.
- Han har haft en affære i årevis. - Er det usædvanligt?
Ja, når det er med den italienske militærattaché major Panizzardi.
Gud fri mig vel!
Hvordan får vi fat i de breve?
- Jeg er afdelingsleder nu. - Den tyske ambassades rengøringsdame.
Marie Bastian.
En gang om ugen kommer hun med indholdet af hans papirkurv.
Det er vigtige dokumenter, oberst.
Ikke blot kærlighedsbreve. Det må De huske på.
- Dreyfus-notatet, går jeg ud fra. - Det var i seks stykker.
Lauth limede det sammen og sørgede for, at ingen kunne se, hvor det kom fra.
- Det var sådan, vi fik ham. - Bemærkelsesværdigt.
Vi fik det indrammet til oberst Sandherr til degraderingen.
Udmærket. Mange tak, major.
- Vi skal nok komme godt overens. - Tak, oberst. Det håber jeg.
"Jeg sender Dem nogle interessante oplysninger:
Optegnelse om den hydrauliske bremse til 120'eren og erfaringerne med denne.
Optegnelse om dækningstropper.
Optegnelse om ændringer i artilleriformationerne.
Udkast til feltartilleriskydereglementet af 14. marts 1894."
Må jeg se det?
Vi fik det i sidste uge fra den tyske ambassade.
- Og dokumenterne? - Nu? Sandsynligvis i Berlin.
- Hvem er spionen? - Hvad fortæller det her os?
Det er sikkert en artilleriofficer -
- som har tjent i alle generalstabens fire sektioner.
De eneste, der tjener i alle fire, er Deres elever fra militærakademiet.
- Usandsynligt, at det er en af dem. - Men det er det.
Vi vil have håndskriftsprøver fra alle artilleriofficerer -
- som for nylig har afsluttet denne turnus.
- De eneste, som tjener i alle fire. - Souriau.
Gaston. Corbin.
Dreyfus og Etienne.
- Jøden? - Den eneste her.
Det kunne være ham.
Det kunne det meget vel være. Vi overdrager det til du Paty.
Oberst du Paty? Er han involveret i det?
Oberst du Paty er en ægte amatørdetektiv.
Picquart, før Dreyfus ind ad den dør.
Henry, skjul Dem bag dette kort. Jeg simulerer en beskadiget finger -
- og beder ham skrive det brev ned, jeg dikterer til ham.
Cochefert. De og Deres kollega skal sidde...
Tag den stol. De skal sidde her for at foretage arrestationen.
Gribelin, tag noter.
Og... når han har tilstået...
... vil jeg foreslå ham, at han vælger den eneste ærefulde udvej.
- Nu kommer han. - Picquart, af sted!
Alle indtager deres pladser. Held og lykke.
- Goddag, hr. major. - Kaptajn.
De må tilgive min påklædning.
Jeg er indkaldt til et møde med stabsmedarbejdere "i civilt tøj".
- Det stemmer. - Hvilken lettelse.
- Jeg frygtede, at det var løjer. - Det er det ikke. Jeg ledsager Dem.
- Det er ikke nødvendigt. - Jeg insisterer.
Her er meget stille, ikke?
- Nu siger jeg farvel. - Farvel, hr. major.
Kom ind.
Fru Sandherr? Jeg er oberst Picquart, Deres mands efterfølger.
Er det ikke nok at tage hans job? Lad os være.
- Hvem er det? - Picquart.
Jeg sendte bud efter ham. Vis ham ind.
Goddag, hr. oberst.
Kom herhen, Picquart.
Jeg har nogle ting, De vil finde nyttige.
Dernede. I sekretæren.
Der er nogle ting, De skal have. Nederst.
Tasken. Luk den op.
Hemmelige fonde. 48.000 franc. Det er Deres nu.
I skrivebordet... Den øverste skuffe.
Der er en mappe.
- Kan De se den? - Jeg har den her.
- Hvem er det? - Potentielle forrædere.
De skal arresteres, hvis krigen bryder ud. Alle 2500.
Gribelin har hovedlisten med udlændinge. 100.000, som skal interneres.
- Du milde. - Og det omfatter ikke jøderne.
Min kone finder det skammeligt, at jeg er sendt på pension.
Men jeg er glad for at være ude af det.
Når jeg ser så mange udlændinge overalt -
- og observerer degenerationen af alle moralske og kunstneriske værdier -
- kan jeg ikke længere genkende Frankrig.
- Jeg skal nok beskytte vores land. - Hvad der er tilbage af det.
Hr. oberst.
- Goddag, Bachir! - Goddag, hr. oberst.
Undskyld forstyrrelsen.
Major Henry. Må jeg tale med Dem?
Hr. oberst. De møder tidligt.
- Der skal ske ændringer her. - Ændringer, hr. oberst?
De tvivlsomme personager skal væk.
Vi opretter et system med passérsedler. Bachir er håbløs.
- Vil De af med Bachir? - Find en ny post til ham først.
Men vi skal installere en klokke, så vi ved, hvem der kommer ind.
- Ja, hr. oberst. - Hvad er der i tasken?
Fru Bastians seneste levering.
- Fra hvornår? - I aftes.
- Hun lægger det i en kirke til mig. - Tager De den med hjem?
- Der er kun mig og min kone. - Det er ikke det, det handler om.
Følsomt materiale bør afleveres her, så snart det er afhentet.
Jeg opbevarer det i min boks og beslutter, hvem der får hvervet.
- Sandherr var tilfreds med min metode. - Han er ved at blive ædt op af syfilis.
Altså tiltagende dement og lammet. Det var alt.
Udmærket, hr. oberst.
En sidste ting. Fru Bastians næste levering...
Jeg henter den.
DEN 2. MARTS 1896
- Nå? - Et telegram.
"Min herre, jeg afventer en mere detaljeret forklaring -
- end den, De gav mig på den omtalte sag.
Derfor beder jeg Dem om at svare mig skriftligt -
- så jeg kan vurdere, om jeg kan fortsætte min..."
- Min forbindelse. - "... min forbindelse til Huset R."
Han må have besluttet ikke at sende det. Der er en adresse.
Major Esterhazy. Rue de la Bienfaisance 27.
Walsin Esterhazy. 74. infanteriregiment, Rouen-garnisonen.
Rouen? Huset R.
Endnu en forræder?
Jeg vil have en liste over vores mest pålidelige politiinspektører.
- Jeg spørger major Henry. - Nej. Det her bliver mellem os to.
Indtil videre vil jeg ikke involvere kontoret.
Oberst Picquart? Jean-Alfred Desvernine, La Sûreté.
Perfekt. Jeg har et job til Dem.
En delikat affære. Der står et navn indeni.
Jeg vil vide alt om ham. Hvordan han lever, hvem han mødes med.
Har han kontakt til den tyske ambassade? Det er meget delikat.
Opsøg ikke ministeriet. Hvor lang tid skal De bruge?
Giv mig en uge.
- Er Apollon ikke græsk? - Det er en romersk kopi.
- Originalen er gået tabt. - Så det er en forfalskning?
Nej, en kopi. Det er ikke det samme.
- Jeg ville selv have informeret Dem. - Betyder det noget?
Jeg forbød Lauth at sige det til nogen.
Måske mener han, jeg er mere end "nogen".
Hvem har sagt andet?
- Må jeg give Dem et godt råd? - Ja tak.
I det her job er det let at tro, at alle tvivlsomme typer er mesterspioner.
Esterhazy er bundet i Rouen uden adgang til fortroligt materiale.
En lille fisk. Selv Schwartzkoppen tager ham ikke alvorligt.
Hold bare øje med ham, men det er spild af tid.
Tak, major. Det lyder som et godt råd.
Der er han.
- Ikke med sin kone, antager jeg? - Nej.
Marguerite Pays, prostitueret, 26 år. Alias Fire-Fingrede Marguerite.
- Er det Deres spøg? - Nej.
Hun bor i hans lejlighed i Montmartre.
- Er han ikke i Rouen-garnisonen? - Aldrig.
Ifølge vennerne prøver han altid at blive optaget på artilleriholdene.
Han er ikke i artilleriet.
Vi bør gå.
Hvad er næste trin?
Over for den tyske ambassade er der en beboelsesejendom.
Der er en lejlighed til leje. Tyskerne bruger stueetagen som officersmesse.
Vi må installere udstyr. Det bliver risikabelt og dyrt.
- Hvorfor ikke bare skygge Esterhazy? - De så ham selv.
Han er smart. Han opdager os.
Lej lejligheden.
- Goddag. - Hr. oberst.
Schwartzkoppen er nedenunder med Panizzardi, den italienske attaché.
De kommer lige i rette tid.
Det er Schwartzkoppen. Og Panizzardi.
Alessandro. Smuk dreng.
Ambassadøren, grev Münster.
Og diplomater og officerer, vi endnu ikke har identificeret.
- Ingen Esterhazy? - Nej.
Oberst, de går nu.
Gud, er de forelskede?
Mine herrer, det, De nu skal se, er fortroligt.
Vores kanoner har altid været begrænset til to runder i minuttet.
Det er mig en ære at præsentere model 75.
Dens hydropneumatiske bremse muliggør hurtig genladning.
Takket været det nye system øges skudkadencen med ti.
Artillerister, indtag position!
Forbered 12 skud. Lad!
- Lader klar. - Kanonér klar.
Hvis vores tyske naboer besøger os igen, får de en varm velkomst.
For 75'eren!
Oberst Picquart? Oberst Foucault, attaché i Berlin.
- Kan vi veksle et par ord? - Ja.
Vores dobbeltagent hos tyskerne...
- Cuers? - Ja. Han opsøgte mig i sidste uge.
Han siger, at tyskerne har en spion i den franske hær. Han gav intet navn.
En mand i halvtredserne. Bataljonschef. Han har overbragt oplysninger i to år.
Primært vedrørende artilleri. Jeg syntes, De burde vide det.
Tak. Jeg undersøger sagen.
Hvad er det, der haster så meget?
Interessant.
Det interessante er det, han har i hånden.
- En stok? - Nej. Det her.
- Hvor lang tid er der mellem dem? - 12 minutter.
- Han er skødesløs. - Han blæser på det.
Gode gud, hvad folk dog finder på.
- Hvad siger general Gonse til det? - Jeg har ikke talt med ham.
- Hvorfor ikke? - Færrest muligt skal kende til det.
- Kan jeg orientere ministeren? - Hvorfor?
Da general Billot afløste general Mercier i krigsministeriet -
- bad han om at blive advaret om mulige politiske problemer.
Godt. Fortæl ham det, men vær diskret.
Jeg vil ikke have endnu en Dreyfus-affære.
Esterhazy.
Navnet lyder bekendt.
- Har De mødt ham? - Det vækker minder i min gamle skal.
- Hr. minister? - Find sagsakterne frem om...
Marie Charles Ferdinand Walsin Esterhazy. 74. infanteriregiment.
- Hvordan vil De gå frem? - Det er ikke let.
Foruden de fotos har vi et telegram, der ikke er sendt -
- og nogle rygter fra en dobbeltagent i Berlin.
Så skal De finde beviser.
- Skal jeg fortsætte? - Ja, hvorfor ikke?
- Boisdeffre vil undgå en ny skandale. - Skandalen er, hvis han undslipper.
Minister, Esterhazy skrev til os. To gange denne sommer.
Ser man det.
"Jeg anmoder om at blive overført fra Rouen til generalstaben i Paris."
- Hvor uforskammet! - Han vil have adgang til hemmeligheder.
- Må jeg tage dem? - Ja.
Tak.
Deres navn og beskæftigelse.
Alphonse Bertillon, chef for politiets identifikationsbureau i Paris.
De er skriftekspert.
De har sammenlignet skriften i noten til den udenlandske ambassade med tiltaltes.
De er sikker på, at det er skrevet af samme person?
- Jeg er ikke i tvivl. - Men der er også mange forskelle.
- O'et og det dobbelte S, siger De selv. - Ja, men det er bevidst.
Et tilfælde af selv-falskneri.
Husk på, at notatet var skrevet på meget tyndt papir.
Som det her. Det bruger man aldrig til breve. Dette giver mulighed for...
Undskyld mig. Perfekt gennemsigtighed.
Man kan bruge det som skabelon, så man får en flydende skrift.
Der er for eksempel et bestemt ord -
- nemlig ordet "interesse", som jeg har reproduceret her -
- med en tværbinding på 5 mm for en bredde på 12,5 mm.
De vil bemærke, at der er en forskydning -
- en overlapning af bogstaver på 1,25 mm.
Her er endnu en detaljeret forstørrelse af ordet "interesse".
Hvad bemærker De? En forskydning hver gang.
En forskydning på nøjagtig 1,25 mm.
Det er umuligt for nogen, der skriver spontant og naturligt -
- at gengive den samme linje to gange. Chancen er én ud af en million!
Så vi må konkludere -
- at Dreyfus forfalskede sin egen skrift for det tilfælde, at han blev røbet...
Sagde De ikke, jeg var skyldig, fordi det var min skrift?
Jo.
Men jeg er også skyldig, fordi det ikke er min skrift?
Netop.
Nå, hr. major, hvad vil De sige til ministeren?
At der ikke er mere end 50 % chance for domfældelse.
Hvad er hans motiv? Det kan ikke være penge.
Hans personlige indkomst er 20 gange højere end officerslønnen.
De har ikke påvist motivet.
Gudfader. De skulle se vores beviser mod jøden.
Et brev fra en udenlandsk officer, som kalder ham "slubberten D".
- Slubberten D? Brug det. - Og afsløre vores hemmelige kilde?
- Det er et lukket retsmøde. - Hvordan det?
Med Dreyfus og hans advokat?
Hvad hvis jeg vidner igen og beskriver, hvad vi har i vores dossier?
- De har allerede vidnet. - Kan De ikke tale med dommeren?
Med al respekt, hr. oberst, jeg er her for at observere, ikke intervenere.
Så gør jeg det selv.
Major Henry, retten har hørt, at Deres tidligere vidneudsagn var mangelfuldt.
Jeg ville undgå at røbe hemmelige oplysninger.
- Så gør det nu. - Godt, hvis retten insisterer.
I marts var der en hæderlig person...
En yderst hæderlig person, som fortalte os -
- at en forræder i generalstaben sendte hemmeligheder til en fremmed magt.
I juni kom en ny advarsel, langt mere præcis.
Fortsæt, hr. major.
Den forræder, han navngav, var denne mand.
- Sværger De på, at det er sandt? - Vi må kunne afhøre dette vidne.
Kan De i det mindste ikke sætte navn på meddeleren?
- Udelukket. - Her er hemmeligheden velbevaret.
En officers hoved rummer hemmeligheder, end ikke hans kasket må kende.
Dermed sluttede major Henrys vidneudsagn.
- Mener De, det var overbevisende? - Det var i al fald opsigtsvækkende.
- Men ikke overbevisende. - Det var kun forlydender.
Den statistiske afdeling har et dossier med fældende beviser mod Dreyfus.
De mener, at dommerne bør se det.
Det forstår jeg godt.
Det er udelukket at vise det til Dreyfus og hans advokat. Kun til dommerne.
- Strider det ikke mod retsplejen? - Jo, i teorien.
Men det er nødvendigt, at dommerne ser det.
I sandheden og retfærdighedens navn.
Det forstår De vel, major Picquart?
Hr. minister.
I det franske folks navn -
- afsiger den permanente krigsret for krigsministeriet i Paris følgende dom:
I dag, den 22. december 1894 -
- efter at krigsretten har lyttet til anklagemyndighedens andragender -
- erklærer man enstemmigt Alfred Dreyfus -
- kaptajn i det 14. artilleriregiment og tjenestegørende i generalstaben -
- skyldig i -
- at have overdraget i 1894 i Paris til en fremmed magt eller dens agenter -
- en række hemmelige eller fortrolige dokumenter angående nationens forsvar -
- og dermed at have handlet i fællesskab med bemeldte magt eller dens agenter -
- for at give denne magt midlerne til at begå fjendtligheder mod Frankrig.
KOLONIMINISTERIET
Jeg har spekuleret på, om du havde glemt mig.
- Men det havde du jo. - Slet ikke.
Philippe kommer ikke hjem i nat, husker du vel?
Naturligvis, min skat. Jeg har slet ikke kunnet vente.
- Jeg laver mad. - Det er venligt af dig.
Dette grufulde mareridt, kære Lucie, har nu varet i to år.
Vagterne har forbud mod at tale med mig.
Dagene går, uden at jeg veksler et ord med nogen.
Min isolation er så total, at jeg føler mig levende begravet.
Hvis det kun handlede om mig selv, så var jeg gået i graven for længst.
Men ikke kun mit liv står på spil, det gør min ære også.
Vores allesammens ære, vores børns liv.
På det seneste har de lagt mig i jernlænker hver nat.
Jeg ved ikke hvorfor. Det skyldes ikke hensynet til sikkerheden.
Det skyldes had.
En form for tortur.
Georges?
Jeg kunne ikke sove.
- Har du stået der længe? - Et stykke tid.
Breve, kan jeg se. Kærlighedsbreve?
Det gør ikke noget. En kvinde som mig kan ikke forvente troskab.
Det er ingenting.
- Bare arbejde? - Ja.
15,8.
Undskyld.
- Oberst Picquart? - Jeg har afløst oberst Sandherr.
Det har jeg hørt. Hvordan kan jeg hjælpe?
Jeg vil bede om Deres vurdering af to dokumenter.
- Den slags gør jeg aldrig på stedet. - Det vil De måske i dette tilfælde.
Ja. Der er det!
Nå? Er de ens?
Skriften er identisk med skriften i Dreyfus' notat. Fuldstændig.
- Vil De aflægge skriftlig ed på det? - Ja, hvis De ønsker det.
Hvad ville De sige, hvis jeg fortalte, at Dreyfus ikke har skrevet disse breve?
At det er åbenlyst, at jøderne har oplært nogen -
- til at eftergøre Dreyfus' håndskrift.
Jeg vil se det hemmelige Dreyfus-dossier.
- Det har major Henry. - Major Henry er på orlov.
Så find det.
- Bør vi ikke vente på major Henry? - Anfægter De min ordre, hr. Gribelin?
Find det.
- Er det alt? - Ja. Urørt siden krigsretssagen.
"Min kære ven.
Jeg vedlægger 12 detailkort over Nice, som slubberten D bad mig give Dem.
Han ville gøre sit bedste for at stille Dem tilfreds...
Alexandrine.
Gå nu ikke for meget til den."
- Må jeg tale med Dem? - Lige nu?
- Hvis det er i orden. - Lad os være alene.
Tak, hr. general.
Det er mig en fornøjelse, men jeg har travlt med at forberede zarens besøg.
- Hvad er det, som haster så meget? - Sagen, jeg talte om.
Major Esterhazy.
- Esterhazy? - Må jeg gøre lidt plads?
- Naturligvis. - Tak.
De kender jo de her.
- Hvad er alt det? - Vi har et alvorligt problem.
Det må løses hurtigt.
Esterhazy vil gerne i generalstaben. Ministeren gav mig hans ansøgninger.
Jeg blev slået af ligheden med den note, som fældede Dreyfus.
Jeg viste dem til Bertillon, skrifteksperten.
Han bekræftede, at håndskriften er identisk.
Så jeg valgte at granske det dossier, der blev overdraget til rettens dommere.
Et øjeblik. Siger De, at dette dossier stadig findes?
Det er her.
Jeg blev overrasket over, hvor tynde disse beviser er.
Det eneste brev, som kunne referere til Dreyfus, bruger initialet D.
Det her skulle have været tilintetgjort.
General Mercier gav oberst Sandherr ordre til at skaffe det af vejen.
Men det skete tydeligvis ikke. Tillad mig at fremføre -
- at dossierets eksistens næppe er problemet her.
- Hvad mener De? - Notatet.
Håndskriften. Det faktum, at Dreyfus er uskyldig.
Tal med general Gonse. Det er ham, som er leder af efterretningsvæsnet.
De burde have henvendt Dem til ham først.
Naturligvis, hr. general. Men i hærens interesse bør vi handle hurtigt.
Jeg ved, hvad der er i hærens interesse, hr. oberst.
Informér general Gonse. Han holder orlov på landet.
- Hr. general. - Hr. kaptajn!
Jeg troede, jeg havde udtrykt mig klart. Jeg vil ikke have en ny Dreyfus-affære.
Det er ikke en ny Dreyfus-affære. Det er den samme.
Picquart! Velkommen til bøhlandet.
- Hr. general. - Hvad bringer Dem hid? Kom med.
Gus, kom.
Har vi dømt den forkerte mand?
Det er jeg bange for.
Men notatet kan kun være skrevet af en artilleriofficer -
- som kender alle fire sektioner i generalstaben.
Det kan ikke være Esterhazy. Det er Dreyfus.
Nej, det var der, vi begik vores første fejl.
Ved at studere det nøjere kan De se, det kun var noter, der blev videregivet.
Om kanoner, dæktropper, Madagaskar. Der er ingen officielle dokumenter.
Kun rygter og gisninger, sammensat af en desperat mand for at tjene penge.
Det er ikke Dreyfus. Det er Esterhazy.
- Må jeg foreslå noget, Picquart? - Værsgo.
Glem notatet.
- Hvabehar? - Lad blot Esterhazy efterforske.
Men hold notatet ude af det.
- Det er jo beviset mod Esterhazy. - Nej.
En krigsret har afgjort, hvem der skrev det.
Hvad hvis vi opdager, at forræderen ikke er Dreyfus?
Det gør vi ikke. Dreyfus-sagen er lukket, som jeg forklarede Dem.
Ja, det ønsker vi måske, men det vil Dreyfus-familien ikke acceptere.
Hvis det her kommer ud, vil hæren blive anklaget for at skjule sandheden.
Hvad foreslår De så?
- At lade sagen mod Dreyfus gå om. - Hvad? Er De gal?
- Er det så uforståeligt? - Ja.
Folk vil spørge, hvordan dommerne kunne tage fejl.
Så vil det hemmelige dossier komme frem. Det er umuligt.
Det vil sætte os i stor forlegenhed.
Jeg forstår Dem ikke. Vi kender Deres syn på det udvalgte folk.
Hvorfor går De op i, at en jøde er fanget på en klippe?
Fordi han er uskyldig.
De er så sentimental.
Lam, killinger og Alfred Dreyfus... Alle er uskyldige.
Jeg kan forsikre Dem om, at jeg ikke holder af manden personligt.
Det ville gøre livet lettere, hvis det var ham. Men det er Esterhazy.
Måske, måske ikke.
Hvis De ikke siger noget, får ingen det at vide.
Det er et forfærdeligt forslag. Skal jeg da tage det med mig i graven?
Naturligvis. At tage hemmeligheder med i graven er essensen af vores fag.
Mere har jeg ikke at sige om den sag.
Hold Dreyfus ude af det. Det er en ordre.
Kom ind.
- Oberst, jeg går nu. - Godnat.
- Jeg skal låse døren. - Giv mig nøglerne, så gør jeg det.
- Jeg kan godt blive. - Nej, giv mig bare nøglerne.
"Jeg har skaffet en patron fra en Lebel-riffel. Dubois."
"Min kære mester. Jeg så hr. Dubois her til morgen.
Vi må mødes i dag."
- Har De fundet noget interessant? - Hvem er Dubois?
Jacques Dubois. Han er i et trykkeri, der leverer kontrakter til ministeriet.
Så den note fra Schwartzkoppen -
- som De fortalte dommerne henviste til Dreyfus...
"Jeg vedlægger 12 detailkort over Nice, som slubberten D bad mig give Dem."
Så slubberten er... Dubois?
- Måske. - Hvad mener De?
Hvem er den mest sandsynlige overdrager af Nice-planer?
Dreyfus eller en trykker med kontakt til tyske og italienske militærattachéer?
Og det her. Det er Deres håndskrift, ikke?
De bedyrer over for dommerne, at den spanske markis Val Carlos -
- informerede Dem om en forræder.
Det stemmer.
"Tyskerne har en meddeler i generalstaben. Find ham, Henry.
Hvis jeg kendte hans navn, ville jeg sige det."
Helt ærligt? Lyder det som noget, en spansk markis ville sige?
Jeg gengiver det bare.
Så markisen ville altså kunne bekræfte, at han havde denne samtale med Dem?
- Nej, han ville lyve. Som de alle gør. - Hold nu op. Det her er fabrikeret.
Har De talt med general Gonse om det her?
Jeg sagde, at jeg mente, Dreyfus var uskyldig.
Hvordan reagerede han på det?
- Han bad mig glemme alt om det. - Så gør det, for guds skyld.
Det er vores ledere. Vi følger deres ordrer, ellers er vi ingenting.
Jeg blæser på, om Dreyfus er uskyldig.
Giv mig ordre til at skyde nogen, og jeg gør det.
Hvis De så siger, De tog fejl af navnet, så er det ikke min skyld.
- Det er hærens. - Måske Deres hær, men ikke min.
- Godnat, major Henry. - Godnat.
Hr. oberst.
- Det var på tide. - Jeg vidste ikke, vi havde en aftale.
Det har vi heller ikke. Det var bare en idé, jeg fik.
- Det har De aldrig gjort før. - Jeg burde være kommet oftere.
De har en lille uafhængig enhed her.
- Hvor er Dreyfus-dossieret? - I boksen.
Hent det til mig.
Tak. Hvis det er i orden med Dem, tager jeg mig af det fra nu af.
- Må jeg spørge om grunden? - Nej.
Er det hele her? Og De har ikke lavet kopier?
Godt. Fremover vil major Henry levere fru Bastians materiale til mig.
De kan ændre procedure, men ikke fakta.
Det bør netop overdrages til mig som efterretningschef.
- Farvel, oberst. - Hr. general.
De ser henrivende ud. Hvor er Philippe?
En krise i ministeriet. Han prøver at komme senere.
Hvor har De været? Vi har ikke set Dem i ugevis.
Obersten ser ingen for tiden. Han bevæger sig i andre kredse.
- Ingen champagne? Det er seriøst. - Hvad er det, Georges?
Nu kommer Deres mand.
Undskyld forsinkelsen. Det var statslige anliggender.
Picquart, det er godt, De er her. De har nok ikke set avisen endnu.
Se, en kopi af Dreyfus-notatet.
Endelig kan man se, hvordan det ser ud. Fordømte journalister!
- Er det vigtigt? - Ja. Nu vil der rulle hoveder.
BEVISET. KOPI AF NOTATET SKREVET AF DREYFUS.
Nå, oberst, De styrer et skib, som lækker overalt.
De har ret. Det er en skandaløs krænkelse af statshemmeligheder.
Og det ender ikke der. Vi er i besiddelse af at anonymt brev -
- der advarer os om, at major Esterhazy snart -
- vil blive afsløret i deputeretkammeret som Dreyfus' medskyldige.
- Hvad siger De til det? - Jeg er bestyrtet.
Nogen fra generalstaben saboterer min efterforskning.
- Styr Dem. - Det er en utålelig påstand!
De er besat af at udskifte Dreyfus med Esterhazy, og De nægter at stoppe!
Jeg burde lade Dem fængsle for tjenstlig fejl.
Det er en grim historie, Picquart. De skuffer mig.
Jeg har ikke røbet min undersøgelse for nogen.
Jeg er ikke besat. Alle spor fører til Esterhazy.
Sæt De havde ubestrideligt bevis for -
- at Dreyfus var spion for et fremmed land?
Sådan et bevis ville jeg acceptere. Men der kan ikke være sådan et bevis.
Vi har opsnappet -
- et nyligt brev fra major Panizzardi -
- til oberst Schwartzkoppen.
Her er den centrale passage.
"Jeg læste, at en deputeret vil stille spørgsmål til Dreyfus.
Hvis Rom beder om yderligere forklaringer -
- vil jeg afvise at have været i kontakt med den jøde.
Det er klart. Hvis De bliver spurgt, så sig det samme -
- for ingen må nogensinde få at vide, hvad der skete med ham."
Hvad siger De til det?
- Må jeg se det? - Nej.
- Hvornår blev meddelelsen hentet? - For to uger siden af major Henry.
De betvivler vel ikke major Henrys integritet.
Hvis De er sikker på, at dokumentet er ægte, må det jo være det.
- Og så må Dreyfus også være skyldig. - Ja, hvis dokumentet er autentisk.
På baggrund af Deres tjenestepapirer -
- har vi besluttet ikke at træffe disciplinære forholdsregler mod Dem.
Vi kræver dog, at De giver os alle dokumenter vedrørende Esterhazy.
De skal forlade Paris øjeblikkelig -
- og foretage en inspektionsrejse i de østlige garnisoner.
Er jeg smidt ud af hæren?
Nej, min dreng, De skal kun være væk i nogle dage.
JUNI 1897
- Den herre! Hvad angår det? - Jeg skal tale med advokat Leblois.
Jeg har set Dem før. De er oberst Picquart.
- Goddag, Martha. - Kom ind.
Får du ikke mad i hæren?
Det værste i Afrika er maden. Jeg har savnet det franske køkken.
- Det var lækkert. - Vil du blive her?
- En nat, hvis jeg må. - Har du ikke din lejlighed mere?
- Jeg kan ikke tage derhen. - Hvorfor ikke?
- Jeg tror, den bliver overvåget. - Af hvem?
Kan du se de to mænd? Det er politifolk.
- Hvordan kan du vide det? - Fordi de arbejdede for mig.
Da generalerne indså, jeg ikke ville tie stille, sendte de mig til Somme.
Derfra til Nice. Så Marseille.
Så Algeriet, Tunesien. Jeg fik ikke engang lov til at skifte tøj.
- Til sidst et afrikansk regiment. - Hvorfor sagde du intet?
De opsnapper min post. Jeg skygges konstant.
De sendte mig på rekognoscering til El Ouatta, nær Tripoli.
- En selvmordsmission. - Du godeste!
Jeg indså, at jeg måtte tilbage til Paris uanset risikoen.
- Kan du bevise det her? - Ja.
Du må offentliggøre det.
Det er svært for mig, Louis. Jeg har været i hæren, siden jeg var 18.
- Jeg vil undgå en skandale. - Men det er det allerede.
Oberst. Mener De, at Dreyfus er uskyldig?
Major Esterhazy siger, at De arbejder for jøderne.
Jeg er Georges Gabriel de Pellieux, øverstbefalende for Seine-afdelingen.
Krigsministeren har beordret mig til at efterforske de oplysninger -
- som De har indsamlet om major Esterhazy.
- Forstår De det? - Ja, hr. general.
Genkender De det her?
Det er Schwartzkoppens telegram til Esterhazy. Det blev aldrig sendt.
- Hvem lod kaptajn Lauth lime det? - Det gjorde jeg.
Så det kan ikke bevises, at det kom fra ambassaden?
- De kan selv have føjet det til. - Men det gjorde jeg ikke.
Vidste De, at det var forfalsket? Den originale adresse blev slettet -
- og navnet Esterhazy blev tilføjet med andet blæk.
Så har man gjort det, efter at jeg rejste.
- Efter min mening gjorde De det. - Hvorfor skulle jeg det?
De er betalt af en jødisk union for at få Dreyfus frigivet.
De har forfalsket beviserne mod Esterhazy.
Det ville være unødvendigt. Notatet beviser jo hans skyld.
Ja, notatet. Det var godt, De nævnte det.
- Sendte De en kopi til Le Matin? - Nej.
- Lækkede De oplysninger til pressen? - Nej.
Afslørede De detaljer om Deres efterforskning til advokat Leblois?
- Ja, men det kan jeg forklare... - Behøves ikke.
Videregivelse af fortrolige oplysninger er kriminelt.
Advokat Leblois orienterede blot regeringen om mine bekymringer.
Jeg ved ikke, hvem der gik til pressen.
Hvor mange officielle hemmeligheder har De røbet til fru Monnier?
- Fru Monnier? - Pauline Monnier.
Gift med Philippe Monnier fra udenrigsministeriet.
- Hun er ikke involveret. - Det afgør vi.
Genkender De dem?
Mine private breve.
- Som afslører Deres intime forhold. - De har ransaget min lejlighed.
Major Esterhazy hævder at have set dokumenter, De havde i Deres hjem.
De blev leveret af en tilsløret kvinde. Vi tror, det var fru Monnier.
Tilsløret?
- Det er ikke sjovt, oberst. - Det er melodrama på lavt niveau.
- Vil De ikke spørge om noget vigtigt? - Vær ikke uforskammet.
Eksperter bekræfter, at Esterhazys håndskrift matcher notatet.
- Vi undersøger Deres adfærd. - Dreyfus blev dømt på falsknerier.
- Det er irrelevant her. - Er jeg arresteret?
Tilgiv mig, men denne undersøgelse er en farce. Jeg vil ikke deltage i den.
Sid ned, oberst.
Vi er ikke færdige. Oberst!
Tak.
Drik det her.
De fortalte Philippe det.
Jeg har altid vidst, han ville reagere voldsomt.
- Efter at den general... - Pellieux?
Ja. Da han var færdig med at afhøre mig -
- kørte militæret mig hjem i hestevogn.
Philippe ventede derhjemme.
Han havde sendt pigerne hjem til sin søster.
Han sagde, jeg ikke var værdig til at være deres mor.
At han ikke ville lade mig se dem efter skilsmissen.
- Kan han gøre det? - Nej, selvfølgelig ikke.
Du skal bruge en advokat. Vi spørger Louis.
- Tag væk fra Paris et stykke tid. - Hvorfor?
For at undgå pressen. Hvor kan du tage hen?
Jeg kan bo hos min søster i Toulon.
- Hvad med dig? - Jeg klarer mig.
- Det er her. - Tak.
Godaften.
Godt klaret, Georges. Vores vært, hr. Charpentier.
- En fornøjelse at møde Dem. - Den største redaktør i Paris.
- Tak, fordi De arrangerede det her. - Det er mig en ære. Kom med.
Mine herrer. Dette er oberst Picquart.
Oberst. Dette er senator Arthur Ranc.
Joseph Reinach, medlem af deputeretkammeret.
De koordinerer den politiske kampagne.
Georges Clemenceau, redaktør ved L'Aurore.
Og Mathieu Dreyfus -
- der i tre år nu har kæmpet for at rense sin brors navn.
Min familie og jeg kan umuligt udtrykke vores taknemlighed.
De skal ikke takke mig. Jeg lyttede til min samvittighed.
Og endelig har jeg æren af at præsentere hr. Émile Zola.
- Jeg er en stor beundrer, hr. oberst. - Og jeg beundrer Deres værk.
Generalstaben må absurd nok beskytte den skyldige -
- Marie Charles Ferdinand Esterhazy -
- for at holde den uskyldige, Dreyfus, i fængsel.
Så det kan kun betyde -
- at jeg stod bag en sammensværgelse mod Esterhazy og derfor må straffes.
Hvad vil der ske med Dem?
Jeg forventer at blive arresteret, fængslet og måske sparket ud af hæren.
- Så dum kan hæren da ikke være. - Sådan kan de holde Dreyfus på øen.
- Det er den mest utrolige historie. - Man skammer sig over at være fransk.
Hvad kan vi gøre for at hjælpe Dem?
Nogen må offentliggøre historien, så folk forstår den.
Som officer kan jeg hverken tale eller skrive om den.
De kan ikke. Men jeg kan.
Måske sender de mig til Djævleøen. Dreyfus bliver glad for at få selskab.
Hvordan kan du spøge med det? Jeg kan ikke bære at tænke på dig i en celle.
Det generer ikke mig. Det er en fæstning, ikke et fængsel.
Så kan jeg få læst.
- Undskyld, jeg trak dig ind i det. - Jeg trak mig selv ind i det.
Oberst Picquart, krigsministeren har udstedt arrestordre på Dem.
Må jeg tage Deres pistol?
Sensation i Dreyfus-affæren! Køb L'Aurore!
"Jeg anklager". Zolas brev til præsidenten.
Dreng! Dreng, her!
Kan vi stoppe?
Hvad står der?
"Ja, vi er vidne til dette infame skue -
- hvor forgældede og kriminelle mænd erklæres uskyldige -
- mens en mand, hvis ære er uplettet, bliver angrebet.
Et samfund, som synker så dybt, forfalder."
Hvor vover de at skrive den slags!
"Jeg anklager oberst du Paty de Clam -
- for at være den diabolske arkitekt bag denne uretfærdighed."
"Jeg anklager general Mercier for, ved svaghed, at være medskyldig -
- i en monumental misgerning."
"Jeg anklager general Billot for at besidde beviser -
- på Dreyfus' uskyld og for at skjule dem -
- og dermed være skyldig i krænkelse af menneskerettighederne -
- med det politiske mål at redde generalstaben."
"Jeg anklager general de Pellieux og major Ravari -
- for at foretage en forbryderisk, uhyrligt partisk undersøgelse -
- med sidstnævntes rapport som et monument over naiv frækhed."
"Jeg anklager skrifteksperterne for at have lavet falske rapporter -
- medmindre det påvises, at de lider af dårligt syn og mental svækkelse."
"Jeg anklager generalerne Boisdeffre og Gonse for medvirken.
Den ene af religiøse hensyn. Den anden på grund af korpsånden -
- som gør krigsministeriet til det allerhelligste."
"Sluttelig anklager jeg den første krigsret for -
- at dømme den anklagede på basis af hemmelige beviser.
Og jeg anklager den anden krigsret for at have dækket over dette -
- ved bevidst at have frifundet en skyldig mand.
Jeg ved, jeg rammes af paragraf 30 og 31 i presseloven af 29. juli 1881 -
- som straffer ærekrænkelse. Jeg gør dette med fuldt overlæg."
Død over Zola!
DØD OVER JØDERNE
- Kære Georges. - Louis.
- Hvordan går det? - Fint.
- Det her er charmerende. - Ja, ikke? Sid ned.
Zola stævnes for ærekrænkelse.
- Af hæren? - Regeringen.
- Hvornår starter sagen? - Om to uger.
Zola og Clemenceau vil indkalde dig som vidne for forsvaret.
Naturligvis.
De har valgt en aggressiv advokat, Fernand Labori.
Siger navnet dig noget? De kalder ham "Vikingen".
Nej.
- Død over jøderne! - Picquart, din satan!
Sværger De på, at De vil fortælle sandheden og kun sandheden?
- Deres navn? - Marie Georges Picquart.
- Bopæl? - Mont-Valérien, fængselsfløjen.
Advokat Labori.
Vil obersten fortælle retten, hvad han ved om Esterhazy-affæren?
I foråret 1896 kom fragmenterne af et telegram i min besiddelse.
Skrevet af en fremmed magts militærattaché til en major Esterhazy.
Det tydede på, at major Esterhazy videregav oplysninger.
Jeg lod major Esterhazy overvåge.
Fire måneder senere ansøgte han om en post i generalstaben.
To gange.
Jeg syntes, at skriften i disse breve matchede skriften i det notat -
- som Dreyfus mentes at have skrevet. Statens skriftekspert bekræftede det.
Orienterede De Deres overordnede om disse nyheder?
Ja. Jeg fik besked på at holde de to sager adskilte.
Major Lauth. Træd frem.
De har erklæret, at De tror, at det var oberst Picquart -
- som føjede telegrammet til det ubehandlede efterretningsmateriale.
- Ja, det tror jeg. - Oberst?
At major Lauth tror det, gør det ikke sandt.
Oberst Henry, træd frem. Tak, major Lauth.
Oberst Henry. De har erklæret, at De så -
- oberst Picquart vise det hemmelige dossier til sin ven advokat Leblois.
De var på hans kontor.
Han viste ham det dokument, hvor der refereres til "slubberten D".
Han tager fejl. Jeg viste det ikke til nogen.
Jeg ved, hvad jeg så. Mere har jeg ikke at sige.
Må jeg spørge om noget? Trådte oberst Henry ind på mit kontor?
Jeg stak hovedet ind ad den halvåbne dør.
- Hvordan kunne han se dokumentet? - Jeg så det tydeligt.
Skriften er utydelig, selv på nært hold. Han kan ikke have identificeret det.
Jeg kender det dokument bedre end nogen. Jeg så det.
Vil De have lys? Så får De det. Lad mig sige det ligeud.
- Oberst Picquart lyver. - Høje ret!
De har hørt oberst Henry kalde mig for en løgner.
De har hørt major Lauth påstå, at jeg fabrikerede telegrammet.
Skal jeg fortælle Dem hvorfor?
- Arkitekterne bag Dreyfus-affæren... - Pas på!
Henry, Gribelin og Lauth fulgte general Gonses ordre -
- om at skjule den sygdomsplagede oberst Sandherrs fejltagelser.
- Så er det nok! - Hvad var måske min forbrydelse?
At tro, der er bedre måder at forsvare vores ære på end med blind lydighed.
Jeg bliver måske smidt ud af hæren, som jeg elsker og har viet livet til.
Så må det være sådan.
Jeg tror på, det var min pligt at søge sandhed og retfærdighed.
Sådan tjener en soldat sin hær bedst. Med ærlighed.
Leve Picquart.
General Pellieux, træd frem.
- General, værsgo. - Vi sagde intet om Dreyfus-affæren.
Den sag er jo afgjort. Men for at se, hvordan det var...
Som oberst Henry siger: "Vil de have lys, så får de det."
I november 96 modtog krigsministeriet -
- et ubestrideligt bevis på Dreyfus' skyld. Jeg har set det.
Et brev fra én udenlandsk attaché til en anden, hvor følgende står:
"Der er opstået spørgsmål om Dreyfus-affæren.
Indrøm aldrig, at vi havde relationer til den jøde."
- Det var alt. - Må jeg?
Tilgiv mig. Jeg har ordet. Jeg forlanger at se det dokument.
General Gonse, træd frem.
Hæren har intet at frygte. Men sådanne dokumenter må forblive fortrolige.
- General Boisdeffre kan bekræfte det. - Så indkalder vi general Boisdeffre.
Frankrig længe leve! Længe leve hæren!
Længe leve republikken!
Ro i salen!
Værsgo, hr. general.
Jeg har læst general Pellieux' vidneudsagn, og jeg kan bekræfte det.
Det afspejler sandheden.
Mere har jeg ikke at sige.
Mine herrer, lad mig blot tilføje én ting.
De er nævningene. De er nationen.
Hvis nationen ikke længere stoler på dens militære ledere -
- som er ansvarlige for landets forsvar -
- er vi parate til at overdrage denne tunge opgave til andre.
Det er et kup!
Hærens ledere truer med at trække sig, hvis de ikke får deres dom!
De har ikke ordet! Tak, general.
- Jeg har spørgsmål! - De har ikke ordet!
- Oberst Picquart vil sige noget. - Træd frem.
Hvis general Pellieux og Boisdeffre ikke havde nævnt dets eksistens -
- havde jeg aldrig nævnt det.
Men nu føler jeg mig ikke længere bundet af mit tavshedsløfte.
Det brev, de nævner, dette "ubestridelige bevis" -
- er en forfalskning.
DEN 23. FEBRUAR 1898
Offentliggjorde hr. Émile Zola bevidst falske udsagn -
- beregnet på at undergrave hærens ære og omdømme?
Ærede nævninge. Hvad er Deres kendelse?
På min ære og min samvittighed så er nævningenes kendelse -
- at ja, tiltalte er skyldig.
Følgelig, hr. Émile Zola, idømmer jeg Dem et års fængsel -
- og en bøde på 3000 franc.
DEN 5. MARTS 1898
Mine herrer! Hvis en af Dem bliver såret, standses duellen.
Hvis den sårede efter inspektion af såret ønsker det, fortsætter duellen.
En garde!
Værsgo!
Hr. dommer, dette er latterligt.
Stop! Doktor.
- Undersøg såret. - Det var ingenting.
- Det var tæt på. - Denne mand er forstyrret.
Nej, han er desperat.
Det er ingenting!
Jeg er klar.
En garde!
Værsgo!
Stop!
Nej! Jeg kan fortsætte.
Lad mig være!
Besøg.
- Hvem er det? - Labori.
Nå? Hvordan er livet i La Santé?
- Jeg foretrækker Mont-Valérien. - En gave til Dem.
"I dag i krigsministeriet tilstod oberst Henry, at det var ham -
- som skrev brevet fra 1896, hvori Dreyfus er nævnt.
Ministeren beordrede ham arresteret. Han blev ført til Mont-Valérien."
- Hvorfor tilstod han? - Han havde intet valg.
Hans brev, hans ubestridelige bevis, var sjusket.
- Han limede papiret dårligt sammen. - Stakkels fjols.
Retssagen må gå om, og de må hente Dreyfus tilbage.
Jeg indstævner Henry, og så fælder vi regeringen.
Oberst Picquart!
- Stille! - Lad ham tale.
Mine herrer, jeg er tilfreds med efter et år i fængsel -
- at regeringen har henlagt alle anklager mod mig -
- og godtaget, at kaptajn Dreyfus' dom bør tages op til overvejelse.
Jeg opfordrer til, at major Esterhazy bliver arresteret.
- Vil De duellere med Esterhazy? - Retssystemet må tage sig af ham.
Det er ham.
Nu får jeg dig, din kujon!
- Jeg kræver satisfaktion. - Spørg dine ludere.
Kujon! Forræder! Beskidte jøde!
KAPTAJN DREYFUS HJEMSENDT
MAN AFVENTER HANS ANKOMST
FORRÆDEREN I RENNES
- Navn? - Alfred Dreyfus.
- Højere. - Alfred Dreyfus.
- Alder? - 39.
- Fødested? - Mulhouse.
- Grad? - Kaptajn, tilknyttet generalstaben.
De er anklaget for højforræderi. Hvad er Deres påstand?
Jeg er... Jeg er uskyldig.
Endnu en gang sværger jeg ved mit navns ære og ved mine børn.
Hr. oberst, jeg er uskyldig.
Drej til højre! Sænk geværerne!
General Mercier har ordet.
Ja, jeg gav ordre til at give dommerne et dossier med beviser.
Ja, det var et hemmeligt dokument. Det var det nødt til at være.
Jeg vil tilføje en ting. Jeg er en ærlig mand ligesom min far.
Hvis jeg var det mindste i tvivl, ville jeg sige til kaptajn Dreyfus:
- "Jeg tog fejl." - Så sig det!
Men det er ikke tilfældet.
Siden 1894 er der intet, der har ændret på min overbevisning.
Den er blevet bestyrket af de patetiske forsøg på at bevise hans uskyld.
Samt de millioner, der er brugt på ham af de jødiske forbund.
Høje ret, må jeg afhøre vidnet?
Klokken er mange. Vi fortsætter i morgen.
- Retsmødet er hævet. - Det er skandaløst!
Georges.
- Er du klar? - Ja.
Picquart! Gast!
Goddag, Labori. Klar til kampen?
Jeg er i topform. Vi sender general Mercier helt op i himlen -
- med den ammunition, De har givet mig.
- Hjælp! Hjælp! - Bliv hos ham.
Hjælp!
Morder! Stop ham!
I det franske folks navn -
- den 9. september 1899 -
- erklærer krigsretten af det 10. regionale hærkorps -
- den anklagede, Alfred Dreyfus, kaptajn ved 14. artilleriregiment -
- med et flertal på fem stemmer mod to -
- skyldig i højforræderi.
Retten anerkender imidlertid, at der er formildende omstændigheder.
Derfor nedsættes straffen til ti års fængsel.
Formildende omstændigheder.
Pas godt på min kone.
Undskyld, at jeg lod dig vente. Da jeg skulle til at gå, kom Mathieu Dreyfus.
- Hvad ville han? - Hans bror er tilbudt benådning.
Sikken vidunderlig nyhed, Georges. Hvad sagde du til ham?
At han ikke bør acceptere det.
- Men han ville blive fri. - Fri, men teknisk set skyldig.
- Tænk på hans børn. - Han skal stå fast. Vi vinder.
Det går hurtigere, hvis han bliver i fængslet. Tjener! En cognac.
Nu da din skilsmisse er officiel, kunne vi vel godt gifte os.
Det kunne vi.
Nå, skal vi så?
- Vil du have, jeg anholder om din hånd? - Egentlig ikke.
Hvorfor?
Hvis du stiller spørgsmålet på den måde, er det ikke det værd.
- Vel? - Undskyld.
Vil du gifte dig med mig?
Nej.
Mener du det? Afslår du?
Du er ikke typen, der gifter dig. Og du har vist mig, at jeg er som dig.
Lad os fortsætte som før.
Alfred Dreyfus accepterede regeringens benådning.
Syv år senere erklærede appelretten ham uskyldig.
Han blev genoptaget i hæren.
Hr. minister. Major Dreyfus er her.
Vis ham ind.
Hr. general.
Hr. major.
Værsgo.
Sid ned.
- Har De været her før? - Nej, hr. minister.
Hvad er det så, De ønsker at tale om?
Min rang.
I min forfremmelse til major tages ikke højde for min fængselsperiode.
Men i Deres forfremmelse, hvis jeg må være så fri -
- betragtes Deres otte års fravær fra hæren som aktiv tjeneste.
Jeg finder det uretfærdigt. Partisk, faktisk.
Jeg forstår. Hvad foreslår De, at jeg gør?
Forfremmer mig til den rang, jeg skulle have haft.
- Og hvad skulle det være? - Oberstløjtnant.
- Det kræver særlig lovgivning. - Det ville være retfærdigt.
- Det er umuligt. - Hvorfor?
Loven ville ikke blive vedtaget. Det politiske klima er forandret.
Jeg har svært nok ved at arbejde med mænd, der før var vores fjender.
- Det vil være for kontroversielt. - Men det burde ske.
Jeg beklager, Dreyfus.
- Var det alt? - Ja.
Jeg er ked af, at vi i alle disse år aldrig har fået talt sammen privat.
Nej, det er sandt. Ikke siden den morgen, hvor jeg blev arresteret.
Jeg undskylder for min rolle i denne triste farce.
De har gjort det godt igen.
Det er en god ting at have gjort det og så blive udnævnt til minister.
Det er underligt at sige det, men jeg er her på grund af Dem.
Nej, hr. general. De er her, fordi De gjorde Deres pligt.
De to mænd mødtes aldrig igen.
Tekster: Henrik Jakobsen Oneliner