STRASTVENA
Nakon svega, ipak ti je majka, zar ne?
Izgleda da me se to ne tiče.
Ti si dobro, zašto onda da se brineš za mamu?
Popijte ovo. Biće vam mnogo bolje.
Eto, vidite?
Vaš muž uskoro dolazi. Ja moram da idem. Vidimo se sutra.
Kako je teška ta žena.
Eugenija, majka ti je bolesna. - Da, znam, čujem je.
Iza kuhinjskih vrata je krpa. Hoćeš li je doneti?
Hajde, majko, saberi se.
Ne, hvala, biće joj dobro. Bolje da legneš.
Tako mi je žao. To je nešto sa živcima...
Jedna od tvojih školskih drugarica? - Zove se Nikola.
Muško ime? - Da, znam.
Poput mene... moj muž, znate?
I on je hteo dečaka. - Zašto ne pokušate opet? Možda napravite jednog.
Znaš kako su muškarci blesavi. Samo se žele razmnožavati. - Hajde, majko,
imam još puno da učim.
Zbogom. Dođi opet.
Eugenija ne provodi dosta vremena sa svojim vršnjacima.
Dovrši ono, hoćeš li?
Ovde sam da učim... - A moja kćerka?
Gore su. - Hvala.
O, Emilio!
Skloni mi se sa puta! Hajde! - Smiri se.
Eugenija! Ne govori da sam bila bolesna, molim te. Ugasi svetlo!
Ćao, tata. - Ćao. Je li sve u redu? - Naravno.
Ne obraćaj pažnju.
Eugenija! - Gotovo je. - A upitnik?
Uradiću ga kasnije. Bolje da pođeš, kasno je.
Nađimo se sutra ujutro pre škole. U redu?
Još si ovde? - Šta ćeš ako te sutra prozovu?
Onaj tip iz nauke će te oboriti. - Ne brini za mene, ćao. - Ćao.
Hvala. Ti jedi, ja neću ništa. - Dođi, sedi.
Želiš li skuvano jelo?
Šta je? Nije ti dobro? Skuvaću ti supu.
Ne, bolje da ne jedem ništa. Imam gadan osećaj
u ustima. Očigledno previše pušim.
Šta je ovo? - Kaiš.
Bolje da ne jedem. Samo ću dobiti žgaravicu.
Odmah se vraćam! - Gde ćeš?
O, ne. Hoćeš da se udebljam?
Šta je ovo? Hranjenje na silu? - Jedi!
Toviš me?
Nije loše. Ti si ga pravila?
Zadovoljan si? - Štediš ga?
Ti si Eugenijina drugarica? - Da. - Bićemo spremni za vas.
Reći ću mu da si ovde.
Doktore? - Da. - Sledećeg pacijenta je naručila vaša kćerka.
Izvinite, zaboravila sam da vam kažem. - Neka uđe.
Doktor će vas primiti. Ja ću to uzeti. - Ne treba. - Jutro. - Jutro.
Sedite. Nadam se da nije ništa ozbiljno. - Boli me ovde. Pogotovo
kad diram. Očigledno da je umnjak. - Oh, umnjak.
Sad kad si ti postavila svoju dijagnozu...
Sad bih uz tvoje odobrenje, ja postavio svoju.
Otvori usta. Ne boj se.
Mirno. - Ne mrdajte se. - Nisam ga ni takao.
Sad... evo ga.
Otvori usta. Otvori.
Tako je. Ne mrdaj.
Ako ne prestaneš da se mrdaš neće videti ništa!
Zar ne mogu dobiti anesteziju? Zašto ići na teži način? - Šta će ti anestezija?
Dajte mi novokain, inače odlazim! - Kako hoćeš. - Šta vas košta?
Dajte mi novokain, molim vas. Ne mogu podneti bol.
Kao buduća majka, trebala bi moći da podneseš malo bola.
Stvarno se zapitaš kako će preživeti porođaj...
Pretpostavljam da ih vi bacate svuda! - Budi dobra. Pripremi injekciju.
Vrati se u ured. Mlada dama je obećala da će biti dobra.
Ako te budem trebao, zvaću te. Zadovoljna?
Otvori ih širom. Nemaš se čega bojati.
Otvori. Šire. Opusti se. Ne koči se.
Uveravam te da nećeš osetiti ništa.
Smiri se. Smiri se! Mirna. Eto ga, gotovo.
Nije bolieo, zar ne? Za par minuta će početi da deluje.
Šta je bilo?
Zar ti nije dobro? Spustiću ovo malo.
Udahni duboko. Tako je, diši.
Kaiš je previše stegnut.
Hajde! Zar ti nije bolje sad?
Biće ti dobro.
Šta radiš? Nikola!
Jesi li poludela?!
Ne znaš šta radiš! Napolju su ljudi.
Nikola...
Otvori oči.
Nikola...
Žao mi je što sam insistirala, ali ne podnosim nikakav bol.
Nema potrebe da dolazim ponovo, zar ne?
Moj red, doktore? Čekam 2 sata. - Dobro.
Naravno, sad kad sam u penziji moje vreme i ne vredi nešto.
Ali baš sam danas obećao ženi da ću je voditi u bioskop.
Ako je ne odvedem, neće prestati da zvoca.
Da vam kažem nešto.
Od stomatološke čekaonice čovek postane bogobojažljiv i
to nije šala.
Bio sam šef računovodstva u ministarstvu javnog rada
i kažem vam, naše čekaonice nisu tako otmene.
...bez ijedne brige i zagrizao sam nešto poput mesnog rolata,
samo što sam naišao na kost i krc! Proteza je pukla.
Emilio! - Ha?
Ostaviću ti pse.
Ja ću ići uz reku.
Nema smisla ići gore. Ne može se čak ni proći.
A kad bi bila cvet? - Valjda bi bila kamelija.
Onda je Sandra! - Ne, najbolje što može biti je konoplja.
A da je životinja? Zapamti, ovo ti je zadnji pokušaj! - Životinja?
Mali smeđi jelen.
Nemam pojma šta bi to moglo biti. - Ma daj, Eugenija, pa to si ti!
Po tebi, ja sam jelen? - Dobro opažanje, Nikola!
Meni je ona oduvek poput... malog smeđeg jelena.
Po meni, niko od vas ne zna kakva sam ja! - Pa, koja si ti životinja?
Ne znam. Ja sam više poput... pume.
Ti puma!
Zečiću moj. - Kladim se da bi mogla malo pite. Mama ju je danas ispekla.
Znaš da je za tatu.
Za nas sam rekla da kupi peciva. Možete jesti pite večeras ako želite.
Mogla bi sačuvati nešto i za tvoje prijatelje.
Pita od jabuka...
Prvu sam ispekla kad je Emilio prvi put došao u moju kuću.
Baš pre zaruka.
Rekao je da me oženio zbog moje pite od jabuka!
Naravno da se šalio...
Nama su bitne male stvari.
Znači i ti se ne slažeš?!
Evo.
Hajde.
Ja sam napravila to.
Eugenija je izašla. Bolje da i ja pođem.
Ne! Sedi tamo. Čekaćemo je.
Drago mi je što mi praviš društvo. Sedi.
Znaš li da pleteš? - Ne toliko da se hvalim. - Prostije ne može biti. Gledaj.
Prvo napraviš petlju dole, pa gore...
Evo, pokušaj. Zategni konac. Tako je.
Tako je...
Pusti to. Pokazaću ti nešto za čim ćeš poluditi.
Evo je!
Pogledaj kako je duga!
Prelepo, zar ne? Imala sam svega...
20.
Hajde, dečko. Unutra. I ti. Ulazi. Dobar pas!
Jesi li naišao na izveštaje o neobičnim reakcijama na
novokain ili prokain? - Kakvih reakcija?
Znamo da ne deluju u nekim slučajevima.
Onda moramo koristiti druge lokalne anestetike.
Otkud iznenadni interes? - Onako.
Činjenica je da su anestetici dvosekli mač. Jedan pacijent može biti imun,
dok drugi može dobiti zastoj disanja.
Sećam se jednog pacijenta koji je zapao u potpunu histeriju.
Moj prvi koncert.
Bio je ujedno i moj zadnji.
Te noći sam...
upoznala Emilija.
Bojim se da bih je mogla pocepati.
Mogla sam nastaviti karijeru.
Sigurna sam da se jadni Emilio ne bi bunio.
Jednostavno nisam... bila dorasla tome.
Činilo mi se da...
činilo mi se da neću imati vremena za njega, da ću ga zanemariti.
Čak i sada, čim sednem za klavir, obuzme me...
Utisak da ga izdajem. Razumeš li? - Mama!
Nestala si, pa sam pravila društvo tvojoj mami.
Dopustila mi je da isprobam njene omiljene haljine.
Tata je upravo stigao.
Emilio! Skidaj to, brzo! Stavi je u ormar!
A šta ti radiš ovde?! Izlazite obe!
Ćao, tata. - Ćao. - Nisi ulovio ništa? - Dobro veče, doktore.
Ja nisam.
Za sve ove godine koliko ide u lov, nije uhvatio ništa!
Ne bi se trebao zamarati nedeljom. - Znam.
Samo ovde kod kuće.
Bilo je tako lepo, mirno i opušteno.
Nikola je bila dobro društvo. - Je li?
Zašto je stalno ovde? - Jadnica, usamljena je. Tata joj je dipolomata.
Živi sa tetkom. Jako je draga.
Čini se mnogo zrelijom od Eugenije. Čak šta više...
Tako je osetljiva. - Meni je ista poput drugih devojaka.
U tim godinama su sve slične.
Možda... A opet, ja osećam da je drugačija. Možda
zbog toga što je navikla da bude sama...
Ne verujem da život sa tetkom, umesto ocem,
čini nekog pametnijim ili osetljivijim od drugih.
Ne, draga, ne želim... - Nikad ništa nećeš!
Nemoj se kladiti u to.
Ćao!
Večeras smo pozvani kod Frančeske. To uključuje i prijatelje njene braće.
Hoćeš li da dođem po tebe? - Ne, neću ići, ali hvala.
Još si ljuta na mene. - Ono što sam mislila je
da mi je dosta detinjastih latino ljubavnika. Glupi su!
Još su naivni!
A nisam zainteresovana za čuvanje dece!
Vidimo se sutra. Ćao.
Jesi li čula? Mariela večeras dovodi padobranca. - Donosi li on padobran?
Ne idem večeras. Imam posla. - Dama te odgovorila?
Niko me ne može odgovoriti!
Umorilo me da se družim sa klincima koji glume muškarce!
Oni su gomila beba koje uprljaju sebe i sve koje dotaknu!
7.000.
Izvolite, gdine. Vaš kusur!
Ćao, tata. - Nije ti palo na pamet da nazoveš?
Samo smo radili domaći. - Znaš li koliko je sati? 22:30!
Vidiš? Ništa joj se nije desilo. Tvoje brige su bile uzaludne.
Izvini, šta si rekla? - Šta je?
Nešto te muči? - Odmah se vraćam.
... stavio me na krevet i počeo me skidati.
Govorio je uobičajena sranja, "ptičice moja, izluđuješ me!"
Prekrivena sam masnicama po grudima, vratu, između nogu, svuda!
Ne znam šta da radim! Kako da dođem takva na nastavu.
Moj otac!
Eugenija, smesta otvori! Eugenija!
Otvaraj, ili ću ih razvaliti! - Ni reč nije bila istinita!
Otvaraj vrata! - Ništa nisam uradila!
Ne! Ništa od onog nije istina! - Kako to misliš?
Sve sam izmislila. Nisam ništa uradila!
Sve je to šala...
Devojčice moja... stidim se sebe.
Rekla sam ti da sam sve izmislila, ali mi nisi verovao.
Neće se više ponoviti.
Obećavam da neće.
Evo. Zagrni ovo. - Ja sam kriva.
Ali druge devojke stalno pričaju takve priče.
Nisam htela da misle da sam jedina...
Kako smo blesavi! U tvojim sam godinama
imao ludu aferu sa ženom koja nije ni znala da postojim.
Da nisam, ne bih im se svidela, znaš?
Tako je bilo i sa mnom. Počne kao mala priča,
ali jednom kad počneš, moraš nastaviti. Školski drugari me čekaju ujutro,
"Emilio! Kako si se sinoć ljubio?" - I rekao sam im. I to kako.
I ja sam počeo da verujem u to. Bio sam ljubomoran. I uvređen
ako bi neko nešto insinuirao na duhovnoj čistoći dotične dame.
Šta je onda bilo? - Pa, s vremenom...
Upoznao sam ženu. Ovo je bilo za pravo.
Bilo je to teško razočarenje. - Mora biti način da se ono izbegne.
Nego, ništa od tog me ne privlači. Želim da ostnem ovde. Sa tobom.
Nikad me nećeš oterati? - Ne. - Uvek ću biti uz tebe. - Draga moja...
Videćeš kako ćeš brzo napustiti gnezdo. Čim naiđe onaj pravi.
Onog trenutka kad se zaljubiš u muškarca.
A ne ove momčiće što te ganjaju.
Kažem ti, nije važno! - Ljubav se mora
doživeti, ne samo zamisliti.
Još se sećam. Bile su mi 22 kad sam upoznao tvoju majku.
I bili smo...
Ugasi svetlo, spava mi se.
Laku noć!
Laku noć.
Gde ćeš? - Tražim tablete za Eugeniju.
Šta je, glavobolja? - Ne, menstrualni grčevi.
Najpre da je boli stomak. - Ne, kaže da joj je uvek loše.
Uvek radi sve po svom, pa čak i jede.
Zamisli da sam juče...
Juče sam uhvatila onu glupu curu kako jede hladnu ribu iz frižidera!
Je li ovako svaki mesec? - Nekad je i gore.
To bi trebalo pomoći.
Čekaj da vidiš hoće li bol prestati. - Neće trajati večno.
Ništa drugo nego varenje!
Napravila sam ti čaj od mente. Treba da se rešiš te loše navike
da jedeš između obroka. Evo, uzmi. Popij.
Pomoći će ti probavi. Pokušaj da progutaš...
Ne boli me stomak! Imam ono što i druge!
Nikola, naša sluškinja, moram li ti nacrtati?!
Ili si zaboravila, ili ti se to nikad nije desilo!
Ona je tako nežna mala stvar...
Slična je Emiliu. Oboje vole da jedu.
Možeš li da veruješ? Kad je bila beba,
našla sam je kako jede pastu za zube!
I od toga ju je zaboleo stomak! Kao sada! A poriče da je boli stomak.
Misli da zna više od svoje majke. Zamisli to?
Dešava li se tebi da imaš veću potrebu tokom menstruacije?
Potrebu za čim?
Da vodiš ljubav. Ne znam kako da ti objasnim.
Što je bol jača, više mislim na seks.
Pa, da, valjda.
Misliš li ti na seks? - Ponekad, da.
Zamišljaš li da vodiš ljubav sa nekim posebnim,
sa nekim ko ti se sviđa, ili ti je bitno samo jebanje?
A ti?
Počinje sa mislima o vođenju ljubavi.
Onda zamišljam sa kim. - Ali jesi li to stvarno radila?
A ti? - Da.
Znam li ga? - Ne.
Bilo je to prošlog leta u Beču.
Nije dečak? - Ne, pravi muškarac.
Htela si ga od trenutka kad si ga videla? - Očajnički!
Zašto? Zar ne želiš stalno da vodiš ljubav?
Ima li neko ko ne želi? Je li tako, Matija?
Evo nas.
Tata.
Tata, 4 je sata.
4 je sata. - Zašto me nisi probudila?
Gde mi je jakna? - U hodniku.
Mora da stariš. Zaspati tako nakon ručka...
Pa...
Umoran sam. - I ja sam.
Činjenica je da bi celoj porodici dobro došao odmor.
Eugenija...
Šta kad bi mama otišla na kliniku na mesec dana.
Šta kažeš?
Šta god ti kažeš, tata.
Moram malo razmisliti o tome.
Dođi, želim da vidiš ovo.
Ovaj paviljon je moje remek delo.
Prostrane sobe, zvučno izolovane da ništa ne ometa
mir pacijentima. Ponekad poželim da se zatvorim u ovu sobu
i zaboravim na svet. Ali ko može priuštiti vreme.
Elisa se ovde može bolje odmoriti nego u svom domu.
I dobiće uslugu bolju nego u privatnim domovima.
Na primer, medicinsko osoblje dostupno 24 sata,
dijeta pacijenta strogo kontrolisana. Imresioniran?
Emilio, šta je? Nešto nije u redu?
Ne, samo... prolazim kroz čudan period.
Ništa me ne zanima, ništa me ne privlači.
Mora da starim. Ali ne može biti to, jer...
Osećam se veoma mladim. Ali to je činjenica.
Mogu reći, Eugenija mi se čini poput majke.
Uđem u kuću i ne mogu naći Elisu...
Ne mogu. Ne mogu preuzeti toliku odgovornost.
Kad bih opet mogao biti sam bez porodice. Ali i pomisao na to me plaši.
Niko te ne zna bolje od mene. Previše dramatizuješ.
Prestani da brineš o tome, odmori se. Sve će ispasti dobro.
Dovedi Elisu ovde i bićeš novi čovek.
Gđo? - Da. - Kuda ćete? - Da vidim pacijenta u sobi 141.
Imate telefon. - Ne, moram da je vidim.
Znate da ne smete da izlazite.
Molim vas, samo na minut. - Zovite je na telefon.
Ali želim da je vidim sada. - Videćete je kasnije. - Ali moram da je viidm sada!
Bojim se da je to nemoguće. Morate paziti na pravila. Smirite se.
Pričaj sa mnom. Zašto nikad ne pričaš sa mnom?
Šta je bilo? Zar mi ne možeš reći? Voleo si me van pameti.
A sad je zima.
Brestovima je opalo lišće. Ja starim, starim...
Šta je tužnije od bašte u zimu...
Nastaviću da budem tužna. Plastično cveće neće doneti proleće.
Ne, ne, ne. Šteta. Vidi se da nije pravo.
Brzo! Hoćeš li da se udaviš? Dođi!
Šta radiš našem psu? - Ja? Pitaj njega šta on radi?
Spusti ga! - Glupi mešanac! - Pazi šta pričaš! - Hoćeš da znaš šta je uradio?
Niste vi čuli ništa! Da sam policajac,
znao bih šta bi sa njim! - Sad je dosta! - Da!
Baš slatko, doneo si mog Matiju.
Izvinite na smetnji, ali šef me poslao jer je mešanac ukrao...
Želite li ući? Hoćete čaj? - Ne, hvala. Moram vam reći nešto u vezi te džukele.
Ovog slatkiša? On je tek štene.
Gle, pojeo je mnogo! I to dobrih 6 kg.
Samo se šalio. Ana, donesi šolju čaja.
Želite šolju čaja, zar ne? - Razlog zbog kojeg sam ovde
je što je taj pas smazao teletinu iz torbe
gđe Bruleti. Onda je šef poludeo, jer nam je ona najbolje mušterija.
I što je još gore, to je loš publicitet. Ako svaki pas može tako uzeti meso...
Stvarno? Nije znao da se to ne sme. Neće to ponoviti.
Ovaj pas je druželjubiv. Mladi ste, trebali bi ste to razumeti.
Ako damo mešancima da budu glavni, hoće li nam oni stavljati hranu na sto?
Htedoh reći...
Ne smete ga tako puštati. Stavite ga na lanac.
Šta? - Da. - Moj jadni, mali Matija.
Uvek je bio slobodan! Shvatate li šta tražite od mene?
Ne, govorim vam. - On ima srećan život.
Bez rasporeda, ograničenja i sad treba da ga bacim u lance
i kažem mu da nema više slobode, jer postoje
osobe koje ne žele da psi budu slobodni. To ćete reći? - Što se mora, mora se.
Šef mi je rekao da vam kažem da ako još jednom vidi psa
pretvoriće ga u hamburgere. - Šta?
Da! Saseći će ga ovolikim nožem. - Ne govorite tako! - Ali morate...
Premladi ste da shvatite koliko je to monstruozno.
Prestanite! Nećete me nagovoriti da ikome oduzmem slobodu!
Čak je i psu sloboda važna! - Nisam siguran, gđo...
Šta?
Sloboda? - Sloboda! Jedino je to važno.
Moći odlučivati kako ćeš živeti, a ne nositi
lanac oko vrata! Idi i objasni to svom šefu!
Gđo, ja radim kod mesara. Šta ja mogu objasniti? Nisam obrazovan.
Radim ono što mi šef kaže. Ako mi kaže da ga ubijem, ubiću ga.
Ne objašnjavam ja ništa. To ostavljam vama bogatašima.
Išli ste u školu. - Moraš objasniti da svaka osoba... - Ma, gđo.
Šta je ovo? Šta se dešava?
Ništa. Došao sam objasniti gđi da je njen pas
smazao teletinu gđe Bruleti.
Je l' se to tako radi? - Šta ja znam kako se radi.
Ja sam samo mesar! Gđa je htela da
da objasnim svom šefu, a onda bih dobio nogom u guzicu.
Hoće li ovo biti dovoljno? - Naravno, doktore.
Hvala. Doviđenja, gđo. - Idi.
Šta se desilo? - Izvinite, gđo, ali ovo
je objašnjenje koje nešto znači. Hvala još jednom.
Bilo mi je zadovoljstvo!
Hvala bogu što je ovo završilo! Reci mi šta misliš o ovome.
Boje su lepe, zar ne?
Ovo si uradila zbog mene? Izvini. - Ne brini! Popraviću to.
Danas kasniš. - Prošao sam kraj nove Antonelijeve klinike.
Uputio sam ga u tvoje zdravlje. - O, dragi...
Uvek misliš na sve. - Vidjećeš, zima će ubrzo proći.
Samo tren. Eto ga.
Sestra će vam zakazati sledeći termin. - Hvala, doktore.
Sutra u 6. - U redu.
Doviđenja.
Gdin Bartini je opet došao, da ga uvedem? - Ne.
Tata, šta radiš ovde? - Dosadilo mi je gledati ljudima u usta
pa sam otišao. - O, Nikola!
Hoćeš da te odvezemo? Možemo li proći kraj njene kuće? - Ako se ne boji zubara.
Ne, hvala, radije bih hodala. - Ma, hajde! Šta si ti, sportista? Hajde!
Ti ideš napred. - Zašto? - Gosti se uvek voze napred.
Da dovršim ono što sam htela reći. Ona Sandra... - Slušajte...
Znaš šta mi je rekla? - Imam ideju. Želite li je čuti?
Mislim da svi treba da markiramo. Zato vas vodim na ručak
u fini restoran. Na plaži je.
Sad je hladno na plaži. - Kakve veze ima? Nisam predložio plivanje!
Tamo je uvek lepo.
Bojim se da ja ne mogu. Tetka me očekuje.
Eugenija, uvjeri je. - Biće zabavno otići.
Možemo li ikako završiti zadaću prije nego što odemo do Suzane? - Zaboravi je!
Bolje da to odgodimo za neki drugi put, tata.
Možemo odbaciti nju do kuće. - Jedan put kad sam slobodan
iz onog prokletog ureda. Ovuda? - Da.
Nije vam ured tako grozan. - Ali si se prestrašila!
Tata je dobar. Idi opet. Dobiješ anestetik i ne osetiš ništa.
Ne, ne...
U toj igli nije bilo ništa. Destilisovana voda...
Šta je bilo? Samo sam ti hteo reći da ne moraš biti pod lijekovima.
U potpunosti razumem. - Šta to?
Da možeš imati bilo kog pacijenta?
Stvarno misliš da možeš još ikoga zavesti? Naravno...
Doktor u to mora umešati i ljubav da se oseti kao muško.
Šta je ovo?
Hteo sam da vidiš da se ne moraš pretvarati,
da te shvatam. - Šta hoćeš ti? Ševa ti nije dovoljna? Ne.
Ovaj doktor ima potrebu da pridikuje. Da objašnjava sve.
Po mogućnosti sa sentimentalnom muzikom u pozadini.
Mislim da te sad napuštam. Jer ti ne trebam za to, zar ne?
Ne sedi na podu, prehladićeš se. Nego, šta lutaš u ovo doba noći?
Sve bebe spavaju u ovo vreme.
A ti? - Znači, po tebi sam beba?
Nisam ni ja. - Hajde, mila, idi u krevet. Neću da se razboliš.
Nazad u krevet.
Šta čekaš?
Pitam se koliko postoji žena u tvom životu. - Samo tvoja majka. Ko drugi?
Čak ni jedna ljubavnica? - Šta god ti je na pameti, preskoči to!
Ne mogu poreći da ih je u prošlosti bilo nekoliko.
Ne više.
Čak i da sam hteo...
Gde da nađem vreme? - Da sam na tvom mestu,
imala bih ljubavnice širom sveta.
U Africi... - Stvarno? - Indiji...
Japan... i Severni pol! - Tamo mora da je hladno.
Ne, išao bi u krevet sa svojom Eskimkom u njen iglu.
Grejala bi te.
Ali rizikuješ da istopiš ljubavno gnezdo vrelinom strasti.
Zabavno je kad smo samo nas dvoje.
Bila bih srećna kad bi proveli život zajedno. I da niko ne zna.
Sutra mi je rođendan. Šta ćeš mi pokloniti? - Šta želiš?
Želim da izađeš sa mnom. Zajedno ćemo izabrati poklon.
Ja odoh u krevet. Skoro sam zaspao.
Ne mogu odlučiti šta da obučem!
Čak ni da imaš sastanak sa princom na belom konju? Idi tako.
Šta nije u redu?
Ljuta si jer sam zauzeta, zar ne?
Zar nismo imali dogovor? - Moj otac nema vremena nizašta.
Ako ne budem išla danas, neće biti druge šanse da kupim poklon.
Možda možemo sutra nešto raditi. Ćao.
Imam ideju!
Dobar dan, doktore. - Dobar dan.
Eugenija... - Ćao, tata.
A Nikola? - Postavila sam je na stražu da te nebi promašili.
Povela sam je da mi pomogne pri izboru. - Jesi li odlučila koji? - Da. Idemo.
Dobar dan. Htjela bih da pogledam komplete gaćica i grudnjaka. - Odmah.
Koje, gđice? - One. - U sredini?
Mogli bi i ući.
Evo, gđice. Ovaj je naročito lep.
Vidite kako je providan. Boja je moderna, zelena.
Rastezljiv je. Ima i podvezice. - Lep je, zar ne?
Zar nije lep? - Sve osim boje.
Ova boja je u modi ove godine. Ide k'o alva.
Lepo je, ali nije ono što želim. - Pokazaću vam i druge.
Ne možeš to da nosiš! Providi se. - Ali lep je!
Vidi! - Sačekajte dok vidite ovaj asortiman. Nove boje,
novi materijal...
Podvezica je totalno moderna.
Dobro se prodaju. - Mora da je neugodno, ali je seksi.
Ne znam baš za boju. - Zašto ne kupiš taj?
Ne. - Ovaj je lep! Imate li nešto od svile? - Da. Pogledajte ovaj komplet.
Izazovan je, a ipak jak. Siguran sam da će se gdin složiti.
Gđica je moja kćerka. - Izvinite. Tako mlad otac, svaka čast.
Ovaj je šik. - Čuješ li? Ovde nema ničega bez čega ne mogu.
Imate li crni čipkani sa podvezicama? - Da, bio je ovde jedan malopre...
Evo ga. Odličan je, zar ne? - Da, ali je li poput tvog, Nikola.
Ja svoj više ne nosim. To više pristaje starijima.
Grešite. Ne biste verovali koliko ih prodamo i tinejdžerima. - Sviđa li ti se?
Pobogu, oprobaj ga! Valjda ima kabina? - Da, tamo je.
Oprobaj i ovo. - Ovo je napravljeno od najbolje francuske čipke.
Šivanje je rađeno ručno. - Želim ovaj!
Doći ćemo kući kasnije. - Već idete?
Hteo sam nam platiti piće. - Ali požurivao si me
zbog svog sastanka! - Neka čekaju, idemo.
Ne, moram kući sa Nikolom da mi pomogne sa zadaćom. Ćao.
Ćao. - Doviđenja, doktore.
Ide li ovaj bus do Sejnt Piterove? Hej, ide li ovaj bus do Sejnt Piterove?!
Ako se ne raspadne.
Hvala. Mogu li?
Tako mi je drago što sam dobila ovo. Super je i to zahvaljujući tebi.
Da ti nisi bila tamo, kupio bi mi još jednu torbu.
Radi to godinama. Postalo je košmar.
Sinoć sam sanjala da mi kupuje torbicu. - Znaš li šta to znači?
Razmisli malo. - Pa, torba je torba.
Ali šta je torba?
Je l' ovo neka šala? - Šta radiš sa torbom?
Stavljaš stvari u nju. - A šta je tu žena?
Žena?
Ruke k sebi, pokvareni starkeljo! - Jesi li poludela?!
Ne pravi scenu? - Scenu?! Pa će nas zaskakati na ulicama.
Šta buljite? Predstava je gotova!
I naravno, kondukter ništa ne vidi! - Da je ovde policajac, podnio bih tužbu.
Zaustavi autobus! Želim da izađem! - Stani! Gđice bi izašle, ne sviđa
im se društvo.
Hoćeš li se smiriti? - Treba da mi zahvališ!
Naravno, ali malo preteruješ. To je samo starac.
Takve samo pogledaš i staviš ih gde im je mesto.
Eugenija! Kuda ćeš?
Znaš, Nikola...
Nisam ni bila svesna da je prošlo toliko vremena.
Da nije bilo Eugenijinog rođendana!
Slušaj ovu pesmu. Dar od...
Emiliija...
Majka nije htela da je slušam. Govorila je da je nemoralna!
Šta si htela, draga? - Da pokažem vašu robu drugaricama. Ne smeta vam, zar ne?
Dečki van! Idemo!
Napolje, svi!
Molim vas, pokušajte... da ne uništite haljine.
Ne, to ja španska čipka! Materijal je star, konac će pući...
Kakav nered...
Ne bi trebala dopustiti da radi šta hoće.
Znam, ali Eugenijin je rođendan.
Ali tako su mlade i lepe...
Šta pokušavaš da dokažeš?!
Misliš da mi je ideja glupa? Ova zabava je bila jadna dok nisam...
Zar ti majka ne znači ništa? Njoj su te stvari bitne. To joj je celi život.
Guraš nos, zar ne? I čija je ona majka?
Prestani da mi govoriš kako da živim svoj život!
Hajde, ne budi takva.
Zakopčaj me.
Hajde da slušamo muziku iz tog vremena. Hajdemo dole.
Ne. Imam bolju ideju.
Cure... moja majka i njen koncertni klavir.
Niko ne želi sad da sluša koncert.
Previše je vremena prošlo. - Molim te, neka to bude moj rođendanski poklon.
Zar ne vidiš da ne želi? Zar je ne možete pustiti na miru?!
Dobro. Ne traži previše. Za nju je.
Dobro, mama. Dođi dole!
Ne želim da idem! - Dođi, draga, ne ostavljaj me.
To je malo previše za mene.
Igraš scenu usamljenosti? Hoćeš li da ugasim svetlo?
Eugenija!
Dobro veče. Slušaj!
Ja ću to uzeti. - Hvala, veoma ljubazno.
Možete li ih staviti tamo? Hvala.
Nikola... Ne plači.
Toliko sam se zabavila sa onom mladeži! - Bilo je i vreme.
Šta? Ne čujem te od vode.
Prvo sam mislila da su grozni, ali ispalo je
da su fina deca.
Eugenija! Čemu ovaj nered ovde?
Skloni sve. - Uradiću to ujutru. - Eugenija!
Rekao sam da to uradiš sad.
A šta ako muzejski relikti prošlosti i protraćenih godina
ostanu tu večeras?
Neću tolerisati taj sarkazam prema tvojoj majci!
Pokupi ih. Odmah!
Faul na četvorci! Jedan na jedan.
Kakvo važno pitanje imaš za mene?
Ako ti kasni 10 dana, znači li to da je trudnoća?
Nisam ja!
Pitam za prijateljicu, ne brini.
Eugenija, reci mi istinu. - Ma daj, tata.
Da sam ja, misliš li da bih pričala o tome sa tobom?
Htela sam profesionalno mišljenje.
Ko je ona? - Jedna iz mog razreda.
Htela sam da znam može li se to odmah rešiti bez...
Hoćeš li mi reći njeno ime? - Zašto je to bitno?
Pričamo o smrtnom grehu, a ne smrtnom grešniku.
Čitala sam u novinama da u Americi imaju tabletu za to.
Glupost! Nakon 10 dana ne možeš ništa učiniti.
Kažeš da je jedino rešenje... abortus?
Reći ću joj. Skoro da zaboravim. U 4 ti dolazi Nikola
u ured i molim te, prvo se pobrini za nju, inače nikad nećemo završiti zadatak.
U redu.
Norma? Otkaži sve moje današnje termine.
Hvala.
Doktore! Stanite! Odveli su ga! - Da, upravo su ga odveli!
Šta hoćete? - Odveli su ga! - Koga? - Matiju. Šinter ga je odveo!
Rekao sam mu da ga ostavi jer je vaš! - Recite Eugeniji!
Znaš li kako se rešavaju lutalica? - Spale ih! - Ne, upucaju ih u glavu.
Ne, spale ih. - Kunem se, bio sam tamo. - To je laž.
Dobar dan, doktore. - Ali... - Kasnim li?
Zar niste obavešteni da je ured zatvoren? - Muči me ovo već 10 dana!
Osećam se užasno! Uradite nešto. Ne mogu više da trpim. - Izvinite, krećem.
Ali treba vam svega minut. - Idem da se javim na telefon.
Nazovite sutra i dogovorite termin.
Molim? Eugenija, čujem te, šta je bilo?
Šta ja da radim? Odem u kafileriju? Kako to da ti ga neće dati?
Draga, još nisam završio sa pacijentima. Pokaži im da je pas tvoj i daće ti ga.
Daj novac glavnome i videćeš čuda.
Nikola je sa tobom? Rekla je da će doći do mog ureda.
Reći ću Normi da otkaže ostale termine.
Očekuj me za pola sata.
Treba zdravstveni sertifikat sa vakcinacijama. Možda ima besnilo.
Taj pas je zdraviji od nas, ali vakcinisaćemo ga opet.
Dobićete sertifikat. - Hvala. Radim ovo samo zbog vas, doktore.
To ti priznajem, neko brine ze tebe.
Eugenija mi je rekla. Je li to istina? - Šta ti je rekla?
Da si trudna. Tek je 10. dan, ali postoji nada...
Izvinjavam se što ću vas razočarati, ali što se mene tiče,
Eugenija neće imati brata za sada.
Nije spomenula tvoje ime,
ali osetio sam da si ti. - Previše osećate.
Ne! Jesi li lud? - Šta je sa tobom?
Eugenija će nas videti! - Ne možeš ti uvek biti ta koja odlučuje!
Jesi li umoran? - Ne, ne.
A ti?
Kako je bilo danas? - Predivno.
Bolestan si?
Ne. Mori me glad.
Idem do frižidera.
A Eugenija? - Eugenija?
Valjda je u svojoj sobi.
Izgleda da je učila. Nisam je uopšte čula.
Ma ne, ne taj! Onaj visoki što je igrao tenis.
Kod njegove kuće. A da si mu videla kuću!
Ne. Ja sam njega našla. Nije bila njegova odluka.
Kakav je samo bio! Tigar! Sve je hteo!
Niko ga nije zaustavljao.
Počeo mi je sisati nožne prste, pa gležanj...
Dole između nogu... Pokidao je svu moju odeću,
kao da mi je kožu hteo pocepati. Grebao je i grizao me.
Nazvao me prljavom kurvom, svim mogućim imenima!
Čini se da je prvoklasni latino ljubavnik.
Ko je taj srećni klinac, kako se zove?
Moram prekinuti. Da. Sutra.
Sa kim si pričala? - Nikolom.
Kaže li tebi Nikola šta njoj rade? - Da.
Jesu li isti kao tvoji, ili su drugi?
Većinom moji.
Kakva bi ti glumica bila! Kako si to obučena?
Taj šal oko vrata!
Ovaj put...
Ovaj se put nisi šalila. Ovaj put je tigar bio stvaran.
Prestani!
Eugenija!
Pusti me! - Prestani!
Pusti me! Boli me!
Prestani!
Dosta! Nije vreme za to.
Kasno je. Kasno...
Elisa. - Kasno, kasno...
Kasno, kasno...
Elisa, sačekaj malo. - Moraš spavati, draga. I pokrij se!
Pokrij se inače ćeš se sutra prehladiti. - Pusti to,
hoćeš li? - Ne, ne, ne. Ima vremena. Svo vreme ovoga sveta.
Sklopi oči. Sklopi oči.
Sklopi oči. - Pusti je na miru i dođi!
Vidiš?
Zaspala je.
Stižem. Sad je red na nas.
Zašto si me ošamario? Nikad to nisi uradio.
Povredio si me.
Lice me peče.
Malo lice... - Popij ovo.
Imaš velike ruke?!
Svi muškarci ih imaju da mogu da te slome!
I da te nadjačaju...
I da bodu okolo i da ulaze, ulaze... - Prestani.
I da ostave svoj trag na svemu što dotaknu!
Ruke... ruke koje mogu držati grudi deteta.
Ili kurve! - Dođi u krevet.
Ja sam tvoja beba! Ja sam tvoja kurva! Tvoja beba je
tvoja kučka! - Šta to radiš?
Ne, ne! Dođi ovamo, ne boj se! Mogla bih ti reći toliko toga!
Pusti me! - Igraću za tebe, moju najbolju publiku. - Da.
Poljubi me... tvoja usta...
Tvoj jaki, divlji, muški miris...
Drži me u svojim jakim rukama!
Da, uđi skroz u mene, sve dok me ne ugušiš...
Tvoji prsti na klaviru su moji leptiri!
Gomila cveća za lepe želje i dugu, izvanrednu karijeru!
Mrzim te!
Plačeš li?
Mrzim te, mrzim! - Prestani! Kunem
se da ću te ostaviti! - Dovoljno je mrziti,
pa sve miriše na puzavicu, latice ruže, jasmin, cvat pomarandže!
18 godina i 4 meseca...
Da smo se danas venčali...
Elisa... - Dođi, dođi...
Želim ti podariti puno dece, sve sinove...
Sve velike, zgodne kukavice...
Pogane svinje poput tebe. Mrske kao što si i ti.
Jer te mrzim, mrzim, mrzim...
Mlada dama je ostavila ovo.
Rekla je da je prijateljica vaše kćerke. Pitala je za vašu ženu.
Nikola!
Elisa je dobro. U rukama je doktora. A mi idemo odavde.
Truo je osećaj znajući da dugujem slobodu nečijoj patnji.
Imam pravo na novi početak. Neće više biti grešaka.
Nemam vremena za gubljenje.
Dođi.
Znaš li koliko sam godina živeo u ovoj kući? 18.
I imam osećaj kao da je vidim prvi put.
Znaš li šta je kuća?
Ono što trebaš je petlja da insistiraš da je sve u redu.
I da nema potrebe da brineš ni o čemu.
To je revolucija! Zamisli šta bi to bilo za muškarca da se probudi i shvati
da ne mora brinuti ni o čemu. - Umoran si. Moraš se odmoriti.
Ne, moram završiti pakovanje.
Ako želimo otići odavde. - Ne, imamo vremena. Lezi malo.
Ali to je zbog tebe. Nisam hteo da ostaneš ovde.
Dugujem ti toliko.
U stvari, dugujem ti puno. - Ne gledaj na sat,
važno je da se odmoriš. Ne brini za mene.
Ne znam još da li da vozim ili sednem na voz.
Zadovoljan sam i sa vožnjom. Dodaj mi cigaretu.
Na putovanjima dugim par milja je teško ostati budan.
Smešno, zar ne?
Samo ovde ne mogu da spavam. Okružen greškama iz prošlosti.
To su jedine stvari koje iskoristiš i uništiš...
Zaboravio sam maramice! - Molim te, lezi...
Vreme je... - Bi li hteo piće?
Dobra ideja. Viski. - Odmah se vraćam.
preveo: adm1r
Obrada: suadnovic